Єдиний унікальний номер № 285/1208/25
Провадження № 1-кп/0285/489/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………........ ОСОБА_1 ,

секретаря…………..............…... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………... ОСОБА_3 ,

обвинуваченої. .......................... ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2025 за № 0000152,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженки м Артемівськ Донецької області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 ,

яка зареєстрована в АДРЕСА_1 ,

є внутрішньо переміщеною особою та зареєстрована в АДРЕСА_2 ,

фактично проживає в АДРЕСА_3 ,

не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 ККУ,

ВСТАНОВИВ:,

ОСОБА_4 15.02.2025, близько 05 год, проходила поблизу під`їзду №6 будинку АДРЕСА_4 та у зазначеному під`їзді, через відчинені вхідні двері, побачила дитячий візок торговельної марки «Carrello» моделі «Epica Crl-8510». Помилково вважаючи, що вказаний візок дитячий належить їй, оскільки приблизно рік тому в одному з будинків того житлового району залишила свій дитячий візок, ОСОБА_4 вирішила забрати даний візок, а тому зайшла в під`їзд і вивела його на вулицю. Перебуваючи разом з дитячим візком на вулиці, ОСОБА_4 уважно роздивившись його пересвідчилася, що даний дитячий візок їй не належить. В той час в неї виник злочинний умисел направлений на умисне, таємне, в умовах воєнного стану, здійснення крадіжки даного візка, який належить ОСОБА_5 .

У зазначений день, час і місці та за вказаних обставин ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, продовжуючи тримати руками візок дитячий торговельної марки «Carrello» модель «Epica Crl-8510», вартістю 7049,75 грн, повела його від місця зберігання, тобто скоїла крадіжку в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_4 з викраденим майном, залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 7049,75 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена вину у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, пояснила, що справді в під`їзді будинку взяла дитячий візок за обставин, вказаних у обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаялась, згодна з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які нею не оспорюються.

Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, у заяві до суду від 28.05.2025 просив розгляд справи проводити без його участі. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурором також не оспорено фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів.

При цьому учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд знаходить доведеною винність ОСОБА_4 та її умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням до неї ст.75 КК України строком на 1 рік 6 місяців та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_4 суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого нею правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, його характер;

вік та дані про особу, яка в силу ст.89 КК України раніше не судима; до адміністративної відповідальності не притягувалась; вину у скоєному визнала; на утриманні має троє неповнолітніх дітей; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем останнього місця проживання в м. Звягель характеризується негативно, яка схильна до скоєння правопорушень;

положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Також варта уваги позиція потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Резюмуючи викладене, суд погоджується з думкою прокурора щодо виду та строку покарання та призначає обвинуваченій покаранняу виді позбавлення волі на строк 5 років. Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченої, яка усвідомила протиправність своїх дій, її відношення до скоєного, думку прокурора та потерпілого, суд приходить висновку про те, що обвинувачена не є особою, небезпечною для суспільства, а тому її виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України в умовах звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням. На підставі ст.76 КК України на обвинувачену покладатимуться відповідні обов`язки кримінально-виправного характеру.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Процесуальні витрати під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за проведення експертизи в сумі 1591,80 грн, слід стягнути з обвинуваченої відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, 374КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-25/3455-ТВ від 28.02.2025 в сумі 1591,80 грн.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, дитячий візок торговельної марки «Carrello» модель «Epica Crl-8510», залишити власнику ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, вирок набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1