Провадження № 1-і/361/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000042 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. У цю ж дату ухвалою судді було призначено підготовче судове засідання у вказаному вище кримінальному провадженні.

29 жовтня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Вказане клопотання обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені статтею п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились. Прокурор вказує на достатність даних для обґрунтованої підозри причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами у межах кримінального провадження, а саме протоколами проведення слідчих дій. Прокурор зауважує про наявність ризиків, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити або спотвири речі та документи, які мають значення для провадження, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. У клопотанні зазначено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе в повній мірі запобігти вказаним вище ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. Так, застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недоцільним, враховуючи тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення. Особиста порука, домашній арешт та застава не гарантують належної процесуальної поведінки підозрюваного. З перелічених підстав прокурор у судовому засіданні просив задовольнити таке клопотання і визначити заставу у розмірі, який вказаний у попередній ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України на підставі яких був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою наразі відсутні. Так, наголосив, що досудове розслідування у справі закінчилось, докази у справі зібрані, свідки допитані та призначено судове провадження. Всі допитані свідки крім одного, який співпрацює зі слідством дали показання на користь обвинуваченого, а тому ОСОБА_4 немає потреби впливати на свідків у будь-який спосіб. Зазначає, що метою застосування запобіжного заходу є необхідність забезпечення дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Обвинувачений ОСОБА_4 протягом всього досудового та судового слідства належним чином виконував та виконує свої процесуальні обов`язки, зокрема, самостійно прибув на виклик до слідчого та надав показання. Обвинувачений не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки має стійкі соціальні зв`язки. Також обвинувачений не може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази та речі, на думку прокурора, зібрані та досудове розслідування завершене. ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони, має хорошу репутацію та нагороди, не судимий, має постійне місце проживання. Більш того, обвинувачений має ряд хронічних захворювань. Зауважив, що визначення обвинуваченому застави у непомірному для нього розмірі свідчить про дискримінацію його підзахисного порівняно з іншим обвинуваченим у цьому кримінальному проваджені, якому визначена застава у набагато меншому розмірі. Вказує, що домашній арешт повністю нівелює ризики зазначені прокурором, а тому просив його клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника щодо заявленого клопотання. Просив клопотання задовольнити та змінити відносно нього запобіжний захід з тих підстав, що ризиків зазначених прокурором не існує. Наголосив, що він не вчиняв жодних злочинних дій, а виконував свої функціональні обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали позицію захисника ОСОБА_4 та просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали за поданим клопотанням, суд констатує таке.

Частинами 1-3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2025 відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1362600 гривень.

Так, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні, а не під час підготовчого судового засідання.

Суд зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується, а суду потрібен час для проведення судового розгляду.

Прокурор вказує, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують.

Стосовно наявності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України суд констатує таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України. Санкція ч. 3 ст. 332 КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тобто цей злочин є тяжким згідно з ч. 5 ст. 12 КК України. Відтак, суд вважає тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень є одним із визначальних факторів, який свідчить про потенційний ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду. Суд погоджується із захисником, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Водночас суд вважає, що наявність соціальних зв`язків у обвинуваченого. заохочень за попереднім місцем роботи та постійного місця проживання не спростовують ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд критично оцінює доводи захисника про те, що обвинувачений виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, зважаючи на те, що належність виконання ним процесуальних обов`язків забезпечується запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою. В свою чергу обставини, що ОСОБА_4 добровільно прибув на виклик слідчого та взяв участь у судовому розгляді щодо обрання стосовно нього запобіжного заходу повинні були оцінюватись слідчими суддями під час ухвалення рішень щодо застосування та продовження відносно обвинуваченого названого запобіжного заходу. Отже, такі обставини не свідчать про відсутність або зменшення ризика переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, зокрема (переховуватись), однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Стосовно існування ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може знищити, сховати, спотворити речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, то суд вважає, що наявність цього ризику не доведена прокурором. Так, досудове розслідування вже завершене і всі докази, які мають важливе значення для кримінального провадження зібрані у матеріалах, що унеможливлює їх приховання, знищення або спотворення обвинуваченим.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Обвинувачений обізнаний з даними осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні, знає адреси їх проживання. Тому, існує значний ризик, що у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, ОСОБА_4 зможе безперешкодно психологічно, економічно чи фізично впливати на цих осіб з метою зміни ними показань наданих на стадії досудового розслідування або змусити їх відмовитись надавати показання суду. Отже, суд дійшов висновку про доведеність ризика, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризика, визначеного п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, то його обґрунтування фактично дублює аргументацію щодо існування ризику, передбаченого пунктом 3 цієї статті, а тому суд вважає його недоведеним прокурором.

Станом на дату проведення судового засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд наголошує таке.

Частина 6 ст. 176 КПК України передбачає, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України.

Разом з тим, суд бере до уваги, що вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зважаючи на наявність у ОСОБА_4 певних хронічних захворювань.

З наведеного, у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід відмовити

Так, враховуючи конкретні обставини справи, обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до положення ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких, наявність ризиків, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 27 грудня 2025 року включно.

Аналізуючи. аргументи захисника щодо зменшення обвинуваченому визначеного розміру застави, як альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу суд зазначає таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, які є тяжкими злочинами у світлі ст. 12 КК України. Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. У силу п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України 5. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Так, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, разом з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1362600 гривень, тобто у розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що більше ніж в 5 раз більше ніж встановлена КПК України максимальна межа застави для тяжких злочинів. Суд враховує, що обвинувачений тривалий час ніде не працює та немає підтверджених джерел доходу. Разом з тим, розмір застави розмір застави має визначатися так, щоб її внесення було реальним та посильним для обвинуваченого. Суд вважає, що між розміром застави і метою, яку вона покликана забезпечити, тобто забезпечення належної поведінки обвинуваченого та запобігання доведеним ризикам має існувати розумна пропорційність. Разом з тим, очевидно непомірна застава, як альтернативний запобіжний захід, яка ставить особу у безвихідь, порушує баланс між інтересами суспільства та правом на свободу самого обвинуваченого. Можливість сплати застави, на думку суду має бути не гіпотетичною. а реальною. Проте, у свою чергу застава не повинна стати формальністю вона мусить реально заміняти собою тримання під вартою.

Зважаючи на те, що у суду не має відомостей про те, що матеріальне становище обвинуваченого дозволяє йому сплатити призначену судом суму застави суд вважає, що є підстави для зменшення розміру застави до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що забезпечить розумну пропорційність між метою застави та її розміром.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184, 194, 196, 197, 199, 315, 331, 372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 27 грудня 2025 року включно.

Утримувати ОСОБА_4 у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн 00 коп (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн 00 коп.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок з наступними реквізитами : Одержувач: ТУ ДСА України у Київській області; Код одержувача (ЄДРПОУ): 26268119; Банк одержувача: ДКСУ м. Київ, розрахунковий рахунок: UA0018661; Призначення платежу: «застава за П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава, згідно з ухвалою (назва суду та дата ухвали) по справі № (вказати номер), кримінальне провадження № (вказати номер)»

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному ухвалою розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі, де особа утримується.

У випадку внесення вказаного розміру застави, на відповідний рахунок обвинувачений звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування, що стосується обставин даного кримінального провадження, з іншим обвинуваченим та зі свідками, поза межами процесуальних дій;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника

ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання і може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 17 год. 00 хв. 03 листопада 2025 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1