Справа № 702/699/25
Провадження № 1-кп/702/127/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2025 за №0000962, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Корнин Попільнянського району Житомирської області, громадянки України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимої, не одруженої, з неповною середньою освітою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_5 не з`явився,

В С Т А Н О В И В :

09 липня 2025 року близько 16 год 15 хв ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу приміщення Степівської сільської ради, що розташована по вул. Центральна, 8, в с. Степівка Уманського району Черкаської області, де поруч місця будівництва «Алеї Слави» на паркані помітила чоловічу камуфляжну куртку.

Підійшовши до паркану та піднявши вказану куртку, ОСОБА_3 у її кишені виявила грошові кошти, які вирішила викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , знаходячись біля приміщення Степівської сільської ради, що розташована по вул. Центральна, 8, в с. Степівка Уманського району Черкаської області, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, достеменно знаючи, що камуфляжна куртка та гроші які знаходились у ній, належать ОСОБА_5 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та з метою таємного викрадення чужого майна і використання його в особистих цілях, в умовах та період дії воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який продовжувався і наразі триває до 03.02.2026, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи можливість повернути куртку та грошові кошти власнику, таємно викрала чоловічу камуфляжну куртку вартістю 172 грн із шевроном з написом «АТБ» вартістю 57,16 грн., а також грошові кошти в сумі 3 800 грн, після чого покинула місце вчиненого кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядилася за власним розсудом, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4 029,16 грн.

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_3 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення за наведених в обвинувальному акті обставин визнала повністю, щиро розкаялась та показала, що 9 липня цього року біля 4 години дня вона поверталась додому від подруги ОСОБА_6 і на паркані поблизу пам`ятника воїнам односельцям виявила чоловічу куртку.

Коли спробувала взяти куртку до рук, з неї посипались монети, а потім випала купюра номіналом 200 гривень. Перевіривши кишені куртки з`ясувала, що там, окрім цих грошей, іще знаходяться купюри номіналом по 500 гривень.

Заволодівши курткою і коштами, обвинувачена місце їх виявлення залишила і пішла до місця свого проживання, де куртку сховала, а кошти стала витрачати на власні потреби.

З власником куртки ОСОБА_5 обвинувачена була знайома і їй було відомо, що куртка належить саме йому. Однак, коли він приїхав до неї з питаннями чи не знаходила вона куртку, то вона відповіла відмовою.

Згодом до ней приїхали працівники поліції, яким вона видала куртку потерпілого і решту його коштів в сумі 1050,00 гривень.

У вчиненому розкаялась, просила суворого її не карати. Вважала, що куртку та гроші просто знайшла.

Показання обвинуваченої ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, нею не оспорюються, є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченою ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, згодою з кваліфікацією вчиненого діяння, відсутністю заперечень щодо встановлених обставин зі сторони учасників судового провадження, які з`явились у судове засідання, відсутністю сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 і дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченої, з метою з`ясування наявності обставин, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Суд, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив положення Закону про те, що у випадку розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах дії воєнного стану.

Дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.65-68 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд враховує її щире каяття, оскільки обвинувачена під час судового розгляду у вчиненому діянні розкаялась, критично оцінила свою протиправну поведінку.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, типову тяжкість якого кримінальний закон, зокрема, ч. 5 ст. 12 КК України, відносить до умисних тяжких злочинів, що посягають на власність, відомості про особу обвинуваченої, обставину, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.

ОСОБА_3 має повних 46 років, до кримінальної відповідальності притягується вперше, раніше не судима, за місцем проживання скарг та заяв щодо протиправної її поведінки не зареєстровано, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Приписами абзацу 20 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

За даними досудової доповіді, дослідженням інформації, що характеризує ОСОБА_3 за місцем її проживання, умов її життєдіяльності та відносин у суспільстві, середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання за скоєне, суд, керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 критично оцінює свою злочинну поведінку, інтегрована в суспільство, що підтверджується тривалим проживанням у незареєстрованому місці, підтриманням стосунків із батьком похилого віку та рідними сестрами, що, на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, позицію прокурора, який вважав за доцільне звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, суд на підставі ч. 1 ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй мінімальний іспитовий строк та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69, 69-1 КК України не встановлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої не застосовувалися. Клопотання про їх застосування не надходили.

Процесуальні витрати на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченої ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи №СЕ-19/124-25/10525-ТВ від 23.07.2025 в розмірі 1782,80 грн.

Речові докази:

- чоловічу камуфляжну куртку з шевроном та грошові кошти с сумі 1050,00 грн, які передані під схорону розписку потерпілому ОСОБА_7 - залишити у його власності, схорону розписку скасувати.

Цивільний позов не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_8