Провадження № 1-кп/185/1555/25
У Х В А Л А

іменем України

23 жовтня 2025 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001271 від 27 липня 2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_5 ,

установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою розглядається

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. Узагальнено доводи клопотання зводяться до такого: ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі вагомих доказів; наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що бвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Позиції учасників кримінального провадження щодо поданого клопотання

При розгляді клопотання у судовому засіданні прокурор підтримав його, посилаючись на підстави, викладені у клопотанні.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що не має наміру впливати на свідків чи потерпілого, а також висловив бажання продовжити проходження служби у Збройних Силах України.

Захисник у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання, мотивуючи це необхідністю надати можливість обвинуваченому ОСОБА_3 продовжувати виконання обов`язку із захисту держави.

Встановлені обставини

21 жовтня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001271 від 27 липня 2025 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 21.10.2025 призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2025 року ОСОБА_3 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25 вересня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2025 року ОСОБА_3 , продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 28 жовтня 2025 року.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався

Заслухавши доводи сторін та дослідивши надані документи, суддя дійшов висновку, що клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Стаття 315 КПК України передбачає, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, окрім іншого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК

Суд вважає доведеними, що вказані у клопотанні ризики щодо поведінки обвинуваченого продовжують існувати, з огляду на таке.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду

Суд зазначає, що ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На переконання суду ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КК України відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими кримінальними правопорушеннями проти життя та здоров?я особи, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризику незаконного впливу на свідків. Наявність зазначеного ризику (передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що з огляду на характер особистого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а також факт застосування підозрюваним насильства, існують підстави вважати, що він може схиляти свідків до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існує реальний ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні. Обвинувачений та частина свідків проживають в одному населеному пункті, перебувають у близькому колі знайомств, що створює умови для можливого безпосереднього контакту. Крім того, свідком є неповнолітній син обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 , що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків.

Таким чином, перебування обвинуваченого на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Підтверджується тим, що знаходячись на свободі ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зухвалий характер злочину у вчиненні якого обвинувачується останній, а також навички останнього поводження з холодною зброєю як військовослужбовця, свідчить про підвищену небезпеку останнього, а тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи.

Вищевказані обставини свідчать про наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. На теперішній час вищевказані ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

Суд зауважує, що відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення обвинуваченим відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим таких спроб. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема ОСОБА_3 уродженець смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянин України, розлучений, маює на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в посаді - старшого стрільця 1 десантно - штурмового взводу 1 десантно - штурмової роти 1 десантно - штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,, інші наведені у цій ухвалі дані про обвинуваченого, що однак не нівелює встановлені судом ризики.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу прокурор послався на встановлені під час досудового розслідування та відображені у його клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, обґрунтування та ступінь вираженості наведених ризиків, а також те, що основним є ризик переховування від суду, у зв`язку з чим, лише тримання під вартою здатне забезпечити мету застосування запобіжного заходу, а не жоден більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи викладене, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 , тяжкого кримінального правопорушення в сфері злочинів проти життя та здоров`я населення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому вважає необхідним продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Таку аргументацію, з огляду на доведеність усіх наявних ризиків суд вважає достатньою для висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим і його захисником, кожним окремо на його користь, проте в даному конкретному випадку доходить переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не вбачає підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 при продовженні застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Керуючись ст. ст. 177, 315, 331, 369, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» на 60 днів до 21 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, які тримаються під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складений 23.10.2025 року.

Суддя ОСОБА_1