Номер провадження: 11-сс/813/1610/25
Справа № 522/6768/25 1-кс/522/2308/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою 24.03.2025 року про вчинення кримінальних правопорушень(вх. №204 від 24.03.2025 року).

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки за своїм змістом та суттю заява не є повідомленням про злочин, оскільки не містить відомості про злочини за викладених заявником обставин, а доводи заявника фактично зводяться до його незгоди із прийнятими суддями процесуальними рішеннями по справі, що є підставою для оскарження судових рішень, а не для притягнення судді до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою призначити новий розгляд скарги іншим суддею.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник зазначає, що слідчий суддя порушив вимоги процесуального закону під час розгляду скарги, належним чином не дослідив обставини справи, а також не забезпечив участь прокурора під час розгляду.

Прокурор та заявник, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників судового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

Із матеріалів судової справи вбачається, що 01.04.2025 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої посадової особи Одеської обласної прокуратури, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за його заявою від 24.03.2025 року, в якій просив зобов`язати відповідних осіб внести до ЄРДР відомості за заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається, що в провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа по встановленню юридичного факту родинних відносин між ним та його двоюрідною тіткою ОСОБА_6 , під час розгляду якої, на думку заявника, суддями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у яких справа перебувала в провадженні, навмисно створювалися штучні перешкоди, які унеможливили йому добитися протягом тривалого часу здійснення правосуддя та всіляко «губили» справу в інтересах організованих злочинних угрупувань замовників корупційного судочинства. Зазначені обставини, на думку заявника, свідчать про вчинення суддями кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27, 33, ч.2 ст.111, ч.ч 1-5 ст.255, ч.2 ст.364 КК України.

При прийнятті рішення слідчий суддя оцінив викладені в заяві обставини та дійшов висновку про те, що заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки доводи, наведені скаржником у заяві є особистою оцінкою дій зазначених суддів і гуртуються лише на припущеннях щодо протиправності їх дій при прийнятті рішення, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України. Слідчий суддя зазначив, що твердження заявника фактично зводяться до незгоди із прийнятими суддями по справі процесуальними рішеннями, що є підставою для оскарження судового рішення, а не притягнення судді до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що в скарзіна бездіяльність слідчого не вбачається обставин, які могли б свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, в розумінні ч.1 ст.11 КК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя в межах доводів щодо певних обставин, які відображені у скарзі заявника, повно і об`єктивно дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 30 січня 2019 року (справа №818/1526/18), відповідно до якого - у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За наведених обставин, за результатами перевірки оскарженої ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено, що доводи ОСОБА_5 про існування факту незаконної бездіяльності посадових осіб Одеської обласної прокуратури, щодо невнесення відомостей до ЄРДР, за його заявою від 24.03.2025 року, є необґрунтованими.

Слідчим суддею не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 303, 306, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність відповідних посадових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 24.03.2025 року про вчинення кримінальних правопорушень(вх. №204 від 24.03.2025 року) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4