Справа № 577/7330/25
Провадження № 1-кс/577/1717/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2025 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000014, зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з вказаною скаргою та просив: визнати бездіяльність прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 25.01.2024 року, яка полягає у незабезпеченні проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000014 у розумні строки; зобов`язати прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000014 забезпечити проведення досудового розслідування у розумні строки та надати належну правову оцінку діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000014 враховуючи всю сукупність встановлених обставин (отримання коштів, подальше виведення активів, перереєстрація на підставних осіб, визнання правочину недійсним) з урахуванням практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зокрема, постанови від 03.03.2021 року у справі №127/11849/15-к , від 29.11.2023 року у справі № 127/18013/20 та від 19.03.2024 року у справі № 295/17062/15-к.

Свої вимоги мотивує тим, що СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000014 від 25.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Конотопської окружної прокуратури.

Досудове розслідування проводиться відносного того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , шляхом обману незаконно заволоділи його грошовими коштами та правом на майно.

Загальна сума збитків завданими йому шахрайськими діями становить 417 600 доларів США.

Досудове розслідування триває майже два роки, однак, досі не було надано належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та пов`язаних із ним осіб (зокрема, ОСОБА_6 ) крізь призму сукупності їхніх фактичних дій, які свідчать про наявність ознак шахрайства, а не виключно цивільно-правових відносин.

Слідчий та прокурор у даному кримінальному провадженні були зобов`язані надати відповідним обставинам належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Ігнорування слідчим та прокурором сукупності дій ОСОБА_5 , які вказують на умисел, є прямим порушенням принципу всебічності розслідування.

Прокурору з матеріалів провадження достеменно відомо, що ОСОБА_5 завуалював свій злочинний умисел для заволодіння його грошовими коштами за допомогою цивільно-правових відносин (боргових розписок).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що використання цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, не повинно бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Саме тому, слідчий та процесуальний керівник зобов`язані не залишати без належної уваги той факт, що ОСОБА_5 за допомогою розписок лише камуфлював свій злочинний умисел.

За сукупністю дій, які вчиняв ОСОБА_5 після отримання коштів, чітко прослідковуються всі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Сукупність дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доводить, що вони, одразу не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, використовували розписки як спосіб реалізації умислу.

Їхній умисел підтверджується не лише невиконанням зобов`язань, але й активними діями, спрямованими на унеможливлення стягнення боргу.

Фігурантами було вчинено фраудаторний правочин, а саме після вимоги повертати кошти, ОСОБА_5 за змовою з дружиною ОСОБА_6 здійснив дарування корпоративних прав ТОВ «АГРАРНА ФІРМА «ХЛІБОДАР» ().

Вищевказані дії фігурантів було кваліфіковано судом у цивільній справі №577/3233/23 як фраудаторний правочин (вчинений на шкоду кредитору), що підтверджено Постановою Верховного Суду від 27.11.2024 року та Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.02.2025 року.

Також матеріали кримінального провадження місять відомості, що ОСОБА_5 вчинив дії щодо розірвання довгострокових договорів оренди земельних ділянок (ключового активу) з ТОВ «АГРАРНА ФІРМА «ХЛІБОДАР».

Вказані договори оренди були перекладені на новостворене ТОВ «ХЛІБОДАР АГРО» (), зареєстроване 09.11.2022 року на підставну особу свою тещу ОСОБА_8 .

Окремим епізодом, який розслідується у провадженні №0000093, є умисел ОСОБА_5 на заволодіння оригіналами боргових розписок (від 30.12.2020 року на 140 000 дол. США та від 31.12.2021 року на 237 600 дол. США) , що є заволодінням правом на майно.

Оцінка вказаних дій як сукупності, що доводить умисел на шахрайство, повністю відповідає сталій практиці Касаційного кримінального суду:

- Постанова ВС від 03.03.2021 року (справа №127/11849/15-к): «Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно... заволодіваючи чужим майном... одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу... Висновок про це може бути зроблений, в тому числі й виходячи з сукупності фактичних дій такої особи» . (Дії ОСОБА_5 зі виведення активів і є тією сукупністю).

- Постанова ВС від 29.11.2023 року (справа № 127/18013/20): «Розмежування кримінально караного злочину від цивільно-правової угоди необхідно здійснювати не за тим, як оформлені укладені між сторонами договори, а за тим, що стало результатом цієї договірної діяльності». (Результатом дій ОСОБА_5 стало виведення активів на тещу, а не повернення боргу).

- Постанова ВС від 19.03.2024 року (справа № 295/17062/15-к): «Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових... правовідносин... саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства».

Таким чином, у провадженні наявні всі докази того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили шахрайство, заздалегідь не маючи наміру повертати кошти, про що свідчить вся сукупність їхніх подальших дій, спрямованих на приховування майна та виведення активів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2 статті 28 КПК України встановлює, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Згідно ч. 4 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до приписів ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Майже протягом двох років здійснення досудового розслідування прокурором не було надано належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та пов`язаних із ним осіб (зокрема, ОСОБА_6 ) крізь призму сукупності їхніх фактичних дій, які свідчать про наявність ознак шахрайства, що чітко вказує на порушення здійснення досудового розслідування у розумні строки.

Вищевказана бездіяльність, щодо не надання прокурором належної правової оцінки дія осіб на яких вказує потерпілий, підтверджена і ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2025 року по справі №577/6746/25, якою було зобов`язано уповноважену особу Конотопської окружної прокуратури розглянути по суті клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року, а саме в частині вимог потерпілого, зазначених у п.п. 1-2 вказаного клопотання.

Проте даний спосіб не є ефективним засобом правового захисту у розрізі положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством.

Верховний Суд в ухвалі від 06.03.2018 року у справі № 243/6674/17-к зазначив, що кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідуванні злочинів.

Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими не менш важливими цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зав`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.

Саме на судову систему покладено обов`язок забезпечити, аби дотримувався визначений в законі баланс між потребами розслідування і іншими суспільними цінностями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевказане, вважає, що ненадання прокурором належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000014 від 25.01.2024 року та незабезпечення прокурором проведення досудового розслідування у розумні строки свідчить про явну бездіяльність прокурора.

Згідно приписів п. 1. ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1)скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Щодо права на ефективний засіб правового захисту.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Потерпілий звертався з клопотанням до прокурора в порядку ст. 220 КПК щодо надання належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, враховуючи всю сукупність встановлених обставин (отримання коштів, подальше виведення активів, перереєстрація на підставних осіб, визнання правочину недійсним) з урахуванням сталої судової практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 03.03.2021 року у справі №127/11849/15-к, від 29.11.2023 року у справі № 127/18013/20 та від 19.03.2024 року у справі № 295/17062/15-к).

Проте, прокурором належна правова оцінка діям вищевказаних осіб не надається, що підтверджується постановою від 10.11.2025 року, та постановою прокурора від 27.11.2025 року.

У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), «Джорджевич проти Хорватії») підкреслюється, що засіб захисту має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці.

Це означає, що його використання не повинно бути невиправдано ускладненим діями або бездіяльністю органів влади держави.

Ефективність засобу захисту оцінюється за його здатністю запобігти продовженню порушення або забезпечити належне відшкодування.

У контексті даного кримінального провадження звернення до слідчого чи прокурора в порядку ст. 220 КПК України не є ефективним засобом захисту.

Досудове розслідування здійснюється майже два роки без надання правової кваліфікації.

Таким чином, єдиним ефективним засобом захисту в розумінні ст. 13 Конвенції у даній ситуації є саме зобов`язання слідчому та прокурору надати правову оцінку діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в їх сукупності.

Будь-яке інше рішення слідчого судді призводить лише до нового кола формальних відписок, що перетворить судовий контроль на ілюзорний інструмент.

Стаття 9 КПК України встановлює імперативні вимоги, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України (ч. 4 ст. 9).

Кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а у випадках прогалин у регулюванні застосовуються загальні засади кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).

Застосування ст. 9 КПК України зобов`язує слідчого суддю застосувати положення статті 13 Конвенції та загальні засади кримінального провадження так як їх незастосування порушить принцип правової визначеності.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на наведені в ній підстави.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявника, прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, дослідивши надані матеріали, приходить висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, внесені відомості за фактом заволодіння шляхом обману грошовими коштами, які належали ОСОБА_3 , у великих розмірах.

Постановою першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 23.01.2025 року в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000014 від 25.01.2024 року доручено СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням покладено на прокурорів Конотопської окружної прокуратури Сумської області.

07.11.2025 року ОСОБА_3 звернувся до керівника Конотопської окружної прокуратури Сумської області із клопотання в порядку ст. 220 КПК України в якому просив: 1. Надати належну правову оцінку діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальних провадженнях №0000014 та №0000093, враховуючи всю сукупність встановлених обставин (отримання коштів, подальше виведення активів, перереєстрація на підставних осіб, визнання правочину недійсним); 2. При наданні правової оцінки діям вказаних осіб врахувати сталу судову практику Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 03.03.2021 у справі №127/11849/15-к, від 29.11.2023 у справі № 127/18013/20 та від 19.03.2024 у справі № 295/17062/15-к ) щодо відмежування шахрайства від цивільно-правових деліктів; 3. За результатами розгляду даного клопотання та наявності очевидних доказів умислу, невідкладно вирішити питання щодо повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

10.11.2025 року прокурором Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 винесена постанова, відповідно до якої: у задоволенні клопотання потерпілого у кримінальному провадженні №0000014 ОСОБА_3 від 07.11.2025 року щодо повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про підозру за ст. 190 КК України відмовити.

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2025 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано постанову прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000014 в частині відмови у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року та зобов`язано уповноважену особу Конотопської окружної прокуратури розглянути по суті клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року, а саме в частині вимог потерпілого, зазначених у п.п. 1-2 вказаного клопотання.

27.11.2025 року прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши ухвалу Конотопського міськрайонного суду у справі №577/6746/25 від 14.11.2025 року за результатами судового розгляду скарги потерпілого у кримінальному провадженні №0000014 від 25.01.2024 року ОСОБА_3 , на постанову прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 10.11.2025 року, в частині відмови у задоволенні клопотання потерпілого від 07.11.2025 року постановив: у задоволенні клопотання потерпілого у кримінальному провадженні №0000014 ОСОБА_3 від 07.11.2025 року щодо:

1) надання належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальних провадженнях № 0000014 та № 0000093, враховуючи всю сукупність встановлених (отримання коштів, подальше виведення активів, перереєстрація на підставних осіб, визнання правочину недійсним);

2) при наданні правової оцінки діям вказаних осіб врахувати сталу судову практику Касаційного кримінального суду у складі верховного суду (зокрема, постанови від 03.03.2021 року у справі № 127/11849/15к, від 29.11.2023 року у справі № 127/18013/20 та від 19.03.2024 року у справі № 295/17062/15-к) щодо відмежування шахрайства від цивільно-правових деліктів - відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Майже протягом двох років здійснення досудового розслідування прокурором не було надано належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розумні строки.

Щодо не надання прокурором належної правової оцінки діям осіб на яких вказує потерпілий, підтверджена і ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2025 року по справі №577/6746/25, якою було зобов`язано уповноважену особу Конотопської окружної прокуратури розглянути по суті клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 07.11.2025 року, а саме в частині вимог потерпілого, зазначених у п.п. 1-2 вказаного клопотання.

Слід зауважити, що відмова в задоволенні клопотання не є правовою оцінкою діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Статтею 55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством.

Саме на судову систему покладено обов`язок забезпечити, аби дотримувався визначений в законі баланс між потребами розслідування і іншими суспільними цінностями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відмова в задоволенні клопотання потерпілого це не ненадання прокурором належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000014 від 25.01.2024 року та незабезпечення прокурором проведення досудового розслідування у розумні строки, а є формальною відпискою.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Потерпілий звертався з клопотанням до прокурора в порядку ст. 220 КПК щодо надання належної правової оцінки діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, враховуючи всю сукупність встановлених обставин з урахуванням сталої судової практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 03.03.2021 року у справі №127/11849/15-к, від 29.11.2023 року у справі № 127/18013/20 та від 19.03.2024 року у справі № 295/17062/15-к).

Проте, прокурором належна правова оцінка діям вищевказаних осіб не надається, що підтверджується постановою від 10.11.2025 року, та постановою прокурора від 27.11.2025 року.

У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), «Джорджевич проти Хорватії») підкреслюється, що засіб захисту має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці.

Це означає, що його використання не повинно бути невиправдано ускладненим діями або бездіяльністю органів влади держави.

Ефективність засобу захисту оцінюється за його здатністю запобігти продовженню порушення або забезпечити належне відшкодування.

У контексті даного кримінального провадження звернення до слідчого чи прокурора в порядку ст. 220 КПК України не є ефективним засобом захисту.

Будь-яке інше рішення призводить лише до нового кола формальних відписок, що перетворить судовий контроль на ілюзорний інструмент.

Стаття 9 КПК України встановлює імперативні вимоги, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України (ч. 4 ст. 9).

Кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а у випадках прогалин у регулюванні застосовуються загальні засади кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).

Застосування ст. 9 КПК України зобов`язує слідчого суддю застосувати положення статті 13 Конвенції та загальні засади кримінального провадження так як їх незастосування порушить принцип правової визначеності.

Досудове розслідування здійснюється майже два роки без надання правової кваліфікації.

Таким чином, єдиним ефективним засобом захисту в розумінні ст. 13 Конвенції у даній ситуації є саме зобов`язання прокурора в розумні строки надати правову оцінку діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в їх сукупності. А тому в цій частині скарга підлягає задоволенню.

Щодо вимог скарги: про визнання бездіяльності прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 25.01.2024 року, яка полягає у незабезпеченні проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000014 у розумні строки; зобов`язання прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000014 забезпечити проведення досудового розслідування у розумні строки, слідчий суддя зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2025 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано бездіяльність слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 та прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000014 щодо недотримання розумних строків під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000014 від 25.01.2024 року; зобов`язано прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000014 забезпечити проведення досудового розслідування у розумні строки.

З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,28, 220, 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора Конотопської окружної прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000014 надати у розумні строки належну правову оцінку діям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1