Справа № 461/4431/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2977/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , без визначення розміру застави,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

даною ухвалою клопотання задоволено.

Продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 14.12.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали - до 14.12.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на старшого слідчого Слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала слідчого судді є такою, що постановлена внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання та на його утриманні перебувають матір, яка має супутні хронічні захворювання, та двоє дітей, один з яких малолітній, а іншому діагностовано розлад аутистистичного спекту.

Вказує, що наявність цих обставин вказує на необхідність забезпечення таких осіб постійним піклуванням та доглядом, в тому числі з боку підозрюваного, що фактично нівелює будь-які ризики можливого переховування чи ухилення підозрюваного від слідства.

Зазначає, що ОСОБА_7 є несудимий та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, і як наслідок, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є доведеним.

Акцентує увагу на тому, що приймаючи до уваги вимоги ст. 178, ч. 1 ст. 183 КПК України, зокрема наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання на території м. Рівне, наявності стійких соціальних зв`язків, позитивної характеристики за місцем проживання, з огляду на можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, у слідчого судді не було підстав не визначити розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, та не заперечив про розгляд такої у відсутності підозрюваного ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , були належним чином досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку даного запобіжного заходу, та обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою.

При продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді позбавлення волі.

Також, слідчим суддею при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 враховано, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 179, 184 КПК України, інші запобіжні заходи можуть не запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконними засобами через залякування впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; продовжуватиме вчиняти кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, зокрема застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Обговорюючи питананя про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції підозрюваного від суспільства.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебувають матір, яка має супутні хронічні захворювання, та двоє дітей, один з яких малолітній, а іншому діагностовано розлад аутистистичного спекту, не спростовують доведених ризиків, які продовжують існувати та не зменшились.

Крім того, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі не можуть бути достатніми стримуючими факторами у співвідношенні з тяжкістю та характером інкримінованому підозрюваному злочину, ймовірним покаранням та іншими даними про особу ОСОБА_7 .

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та наявності ризиків, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, оскільки будь-який інший більш м`який запобіжний захід не в силі запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено право суду не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 114-1 КК України.

Слідчий суддя, відповідно до приписів абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначаючи розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, врахував зазначені вище встановлені обставини справи, навівши в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви, з чим погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді