ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2557/25 Справа № 196/1180/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001098 від 16 липня 2024 року щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не військовозобов`язаного, який працює водієм у ТОВ "Балівський завод залізобетонних конструкцій", в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

представника цивільного відповідача ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік та відповідно до вимог ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Балівський завод залізобетонних конструкцій, ідентифікаційний код за , на користь потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в сумі 600 000,00 (шістсот тисяч) гривень без стягнення (утримання) із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

16 липня 2024 року об 11 годині 40 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля «MERCEDES-BENZ AXOR 1840LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 06.05.2021 належить ТОВ «БЗ ЗБК» та напівпричепа «VAN HOOL», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 21.06.2012 належить ОСОБА_11 , рухався по автодорозі О042005 «Прядівка Новопідкряж /Н-31/» з боку с. Новопідкряж у напрямку с. Прядівка на території Царичанської селищної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.

У цей же час попереду нього у попутному напрямку рухався автопоїзд у складі автомобіля «DAF CF 85.380», реєстраційний номер НОМЕР_5 та напівпричепа «TROUILLET», реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_12 .

Під час руху вони зупинилися один за одним на проїзній частині вказаної дороги, ділянка якої мала незначний спуск. Після зупинки водій ОСОБА_6 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, залишив свій транспортний засіб з включеним двигуном на нейтральній передачі, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого 16 липня 2024 року об 11 годині 40 хвилин в районі електроопори №Л476 на автодорозі О042005 «Прядівка Новопідкряж /Н-31/» на території Царичанської селищної громади Дніпровського району Дніпропетровської області автопоїзд у складі вантажного автомобіля «MERCEDES-BENZ AXOR 1840LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа «VAN HOOL», реєстраційний номер НОМЕР_3 , покотився та під час самовільного руху передньою частиною притиснув до задньої частини напівпричепа «TROUILLET», реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , який теж залишив свій автомобіль і в цей момент перебував разом з обвинуваченим ОСОБА_6 на смузі руху вказаного автопоїзду.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), п.15.12 Правил дорожнього руху України, при цьому порушення п. 15.12 Правил дорожнього руху ОСОБА_6 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_12 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті потерпілого, яка настала 16 липня 2024 року у період з 11:40 по 12:00 на місці ДТП від сумісної тупої травми тіла, що супроводжувалась ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилась травматичним шоком.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляції:

- захисник просить оскаржуваний вирок в частині призначеного додаткового покарання змінити та не позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами.

Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та є занадто суворим, оскільки ОСОБА_6 визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, залишився на місці події та надавав потерпілому першу невідкладну допомогу, окрім того у повному обсязі відшкодовано завдану моральну шкоду, при цьому потерпіла сторона на суворому покаранні для обвинуваченого не наполягала та просили суд першої інстанції не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Також захисник просить врахувати, що інкримінований ОСОБА_6 злочин вчинено з необережності, а тому з огляду на те, що обвинувачений тривалий час працює водієм та на даний час працевлаштований на ТОВ Балівський завод залізобетонних конструкцій водієм, даний вид заробітку є єдиним джерелом доходу, а тому застосування додаткового покарання буде занадто обтяжливе.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; представника цивільного відповідача, який також просив задовольнити апеляційну скаргу, так як ОСОБА_6 протягом тривалого часу працює водієм в ТОВ Балівський завод залізобетонних конструкцій, а тому з метою відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, офіційне працевлаштування та права на керування транспортними засобами є необхідним; заслухавши прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів доходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність були частково виконані та враховані обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується, працевлаштований наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та відсутність обтяжуючих обставин.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, втім з можливістю звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Посилаючись на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, захисник убачає його у безпідставному незастосуванні судом першої інстанції положень ст. 75 КК України до додаткового покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання як основного так і додаткового з випробуванням за наявності для цього підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи висновок в частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, місцевий суд виходив з того, що в результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху настала смерть потерпілого.

Однак, поза увагою суду залишився той факт, що інкримінований ОСОБА_6 злочин ним вчинено з необережності, навіть не під час руху транспортного засобу, при цьому обвинувачений одразу ж на місці події надавав потерпілому невідкладну допомогу, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що справедливо визнано пом`якшуючими покарання обставинами.

Крім того, ОСОБА_6 офіційно працевлаштований на посаді водія в ТОВ Балівський завод залізобетонних конструкцій, при цьому, останній має значний водійський стаж, позитивну характеристику за місцем робити, де будь-яких порушень до інкримінованих подій не допускав.

Враховується, що обвинувачений згідно показань потерпілої ОСОБА_12 допитаної в суді першої інстанції, самостійно у добровільній формі надавав матеріальну допомогу на поховання, виразив щирі співчуття, у зв`язку з чим остання просила суд не призначити ОСОБА_6 суворого покарання.

Зважається на те, що згідно платіжної інструкції №389, ТОВ Балівський завод залізобетонних конструкцій на рахунок потерпілої ОСОБА_10 сплачено 600 000 (шістсот тисяч) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, при цьому представник цивільного відповідача в суді апеляційної інстанції також зауважував на повному відшкодуванні потерпілій стороні шкоди та необхідності подальшої роботи ОСОБА_6 на посаді водія, з метою відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку судом вказані обставини, не з`ясовано та не враховано в сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, у скоєному розкаявся, має міцні соціальні зв`язки, працює водієм та даний вид заробітку є єдиним джерелом доходу його сім`ї.

Приймається, також до уваги, що позбавлення ОСОБА_6 спеціального права на керування транспортними засобами значно погіршить уклад його життя та можливість отримання ним доходу для утримання сім`ї та відшкодування завданої шкодив порядку регресу.

Таким чином, зазначені вище обставини судом належним чином не з`ясовані, що призвело до передчасного висновку щодо неможливості звільнення обвинуваченого від додаткового покарання з іспитовим строком.

Також, суд апеляційної інстанції зважає на те, що обвинувачений як в суді першої так і апеляційної інстанції повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, що свідчить про негативну оцінку своєї поведінки, бажання виправити ситуацію, а також готовність понести покарання за свої дії.

Зважається на те, що прокурором в суді апеляційної інстанції не наведено змістовних доводів щодо необхідності реального відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, який є достатнім для того, щоб ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи, що в результаті порушення ПДР ОСОБА_6 настала смерть потерпілого, призначення додаткового покарання у виді 1 року позбавлення права керування транспортними засобами є необхідним, однак з огляду на встановлені пом`якшуючих обставини, які істотно знижують ступінь скоєного кримінального правопорушення, колегія суддів, з огляду на дані про особу обвинуваченого та дискреційні повноваження, вважає, що відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_6 підлягає звільненню з іспитовим строком і від додаткового покарання. Таке рішення не суперечить умовам застосування вказаної норми матеріального права.

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання , - зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого, - задовольнити.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001098 від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами з іспитовим строком на один рік та відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В інший частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4