Справа №588/1821/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/282/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Домашнє насильство
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 588/1821/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2024, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції та визнати ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, оскільки надані суду докази не підтверджують вину ОСОБА_10 , у вироку відсутній аналіз доказів, допитані лише ті свідки, які були негативно налаштовані до обвинуваченого.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2024 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК і йому призначене покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Згідно вироку, 15.03.2023 близько 09:20 год., 05.05.2023 близько 00:10 год., 07.05.2023 близько 03:30 год., 10.05.2023 близько 06:45 год., 30.05.2023 близько 07 год., 03.07.2023 близько 12:30 год. ОСОБА_10 за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_12 домашнє насильство, тобто дії психологічного характеру, а саме висловлювався в її бік нецензурною лайкою, що призвело до психологічних страждань та завдало шкоду її психологічному здоров`ю.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань (ст. 126-1 КК).

Такі висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 відповідають матеріалам кримінального провадження, є вмотивованими та ґрунтуються на досліджених судом першої інстанції доказах.

Зокрема, статтею ст. 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб. При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства. Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Разом з цим, ст. 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень ст. 84, 92 КПК.

Тобто, факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, підтверджує систематичність дій винуватої особи.

У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції, виконуючи приписи ст. 94 КПК, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором фактичні дані, на підставі яких ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому суд констатував, що надані докази поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим систематичного домашнього насильства, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Суд першої інстанції навів переконливі аргументи на обґрунтування такого висновку, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Так, постановляючи вирок, суд послався на показання самого обвинуваченого, який хоча й не визнавав своєї вини, проте не заперечував того факту, що між ним та його матір`ю виникали сварки та скандали.

Також суд взяв до уваги показання потерпілої, яка пояснила, що обвинувачений є її сином та проживає разом з нею за однією адресою. ОСОБА_10 неодноразово викрадав у неї гроші, працювати не бажає, живе повністю за її рахунок, продукти харчування не купує, комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим між ними часто виникали конфлікти. ОСОБА_10 судом виселений з її будинку, однак, продовжує проживає в ньому без її згоди.

Крім того, суд врахував показання свідків, а саме: ОСОБА_13 , який пояснив, що проживає напроти будинку потерпілої. Він постійно в дворі потерпілої чує сварки, крики, нецензурну лайку від обвинуваченого. Від потерпілої нецензурної лайки не чув. Неодноразово бачив як до них приїжджали працівники поліції; свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що неодноразово чула сварки між обвинуваченим та потерпілою, в результаті яких в останньої погіршилося здоров`я. Бачила як до їх будинку приїжджали працівники поліції та екстрена медична допомога; свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він є поліцейським СРПП ВП № 1 Тростянецького ВП, з обвинуваченим та потерпілою знайомий в зв`язку зі службовою діяльністю, так як стабільно раз на місяць, інколи частіше виїжджали за викликом ОСОБА_12 щодо домашнього насильства з боку обвинуваченого. На останнього складалися адміністративні матеріали за вчинення домашнього насильства; свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що він є поліцейським СРПП ВП № 1 Тростянецького ВП, неодноразово виїжджав на виклик потерпілої щодо домашнього насильства з боку обвинуваченого, ним один раз на місяць складалися протоколи за ст. 173-2 КУпАП. В присутності працівників поліції ОСОБА_10 теж погрожував потерпілій, висловлювався нецензурною лайкою в її бік.

Поміж цього, суд послався на ряд письмових доказів: протокол проведення слідчого експерименту від 15.08.2023, згідно якого ОСОБА_10 за місцем проживання повідомив про обставини вчинення домашнього насильства, а також підтвердив про події, за які був притягнутий до адміністративної відповідальності; висновок судово-психологічної експертизи № 506 від 22.08.2023, згідно якого ОСОБА_12 перебуває в стані сталої психоемоційної напруги, що супроводжується підвищеною тривожністю, знервованістю, острахом за свою безпеку, побоюванням та очікуванням постійних конфліктів з сином, що зумовлює порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку літньої особи, тривале погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим істотно знижується загальна якість життя ОСОБА_12 , ушкоджується її соціальне функціонування. Наявний у ОСОБА_12 емоційний стан (сталої психоемоційної напруги) зумовлений протиправними діями ОСОБА_10 , які полягали у застосуванні насильства. Конфліктна поведінка ОСОБА_10 постає для ОСОБА_12 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін досліджуваної; копію постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 06.04.2023, згідно якої ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді 30 годин громадських робіт; копію постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 24.05.2023, згідно якої ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді 40 годин громадських робіт; копію постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 20.06.2023, згідно якої ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

З вироку вбачається, що суд належним чином обґрунтував, чому бере до уваги ці докази, та оцінив їх із дотриманням ст. 94 КПК.

Таким чином, місцевий суд встановив, що вчиняючи домашнє насильство щодо своєї матері, обвинувачений кожного разу (15.03.2023, 05.05.2023, 07.05.2023, 10.05.2023, 30.05.2023) завдавав шкоди її психологічному здоров`ю, такі дії він продовжив та 03.07.2023 знову вчинив домашнє насильство, і систематичність такого застосованого до потерпілої психологічного насильства викликало у неї психічні страждання та погіршення якості її життя.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і умотивованість указаних висновків сторона захисту не наводить.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що між обвинуваченим та потерпілою нібито виникали лише звичайні побутові сварки, які не можуть розцінюватися як домашнє насильство, то такі твердження є необґрунтованими. Матеріали кримінального провадження містять достатні, послідовні та взаємоузгоджені докази, які свідчать, що поведінка обвинуваченого виходила за межі побутових конфліктів і мала систематичний, принизливий та психологічно впливовий характер.

Зокрема, з показань потерпілої встановлено, що обвинувачений неодноразово викрадав у неї гроші, не бажав працювати та проживав повністю за її рахунок, не купував продукти харчування, не сплачував комунальні послуги. Незважаючи на рішення суду про його виселення, він продовжував проживати в будинку потерпілої без її згоди. Саме на цьому підґрунті між сторонами виникали конфлікти, які переростали у вчинення обвинуваченим дій психологічного характеру, що спричиняли потерпілій психологічні страждання та негативно впливали на її емоційний стан.

Указані обставини узгоджуються з висновком судово-психологічної експертизи, яка підтвердила наявність у потерпілої негативних психологічних наслідків, спричинених систематичною деструктивною поведінкою обвинуваченого.

Сукупність цих доказів беззаперечно свідчить про наявність у діях обвинуваченого ознак домашнього насильства.

Доводи сторони захисту про те, що судом допитані лише ті свідки, які негативно налаштовані до обвинуваченого, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останні були попереджені за надання завідомо неправдивих показань, тому, навіть у разі якщо свідки і мають певне негативне ставлення до обвинуваченого, ця обставина сама по собі не може свідчити про недостовірність їх показань. Крім того, показання свідків не є єдиним джерелом доказів та узгоджуються з показаннями потерпілої й іншими письмовими доказами у справі.

Таким чином, за результатами кримінального провадження у суді апеляційної інстанції встановлено, що матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування вироку суду.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга його захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2024 відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4