Номер провадження1-кп/205/1296/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний у кримінальному провадженні № 0000410 від 16.10.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше судимого:

-19.12.2022 вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, зміненого 28.03.2023 ухвалою Дніпровського апеляційного суду м. Дніпра в частині призначеного покарання до 5 років позбавлення волі;

-29.08.2024 звільнений умовно-достроково ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в порядку ст. 81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом, з невідбутим строком 3 роки, 9 місяців, 17 днів

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи зобов`язаним до щомісячної сплати аліментів, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 01 листопада 2016 року, на користь ОСОБА_4 на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 1500,00 грн щомісяця, починаючи з 22 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, достовірно знаючи про зазначене судове рішення та покладений на нього обов`язок, умисно ухилявся від його виконання.

Обвинувачений, усвідомлюючи обов`язковість виконання судового рішення, передбачену ст. 129-1 Конституції України, а також положеннями ст. ст. 180183 Сімейного кодексу України, не вживав жодних заходів для сплати аліментів.

При цьому, ОСОБА_3 є працездатним, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця стрілецького спеціалізованого відділення стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької спеціалізованої роти «Шквал», отримуючи стабільне грошове забезпечення, що включає посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, премії та надбавки за особливості проходження служби. Так, з 29 серпня 2024 року йому встановлено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та премії у розмірі 633% посадового окладу, а з 01 вересня 2024 року надбавку у розмірі 87,8% посадового окладу (2820 грн на місяць). Незважаючи на стабільне отримання доходу, обвинувачений свідомо не виконував обов`язок зі сплати аліментів, передбачений рішенням суду, з березня 2021 року по вересень 2025 року, тобто понад чотири роки.

Про наявність цього зобов`язання ОСОБА_3 був неодноразово попереджений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Проте, незважаючи на численні вимоги та попередження про кримінальну відповідальність, обвинувачений: не повідомляв державну виконавчу службу про свої доходи, місце проживання, місце служби, мобілізацію або зміну обставин; не вживав жодних заходів щодо погашення заборгованості; не звертався до суду із заявою про зменшення розміру аліментів; в добровільному порядку не сплачував кошти на утримання дитини.

Унаслідок таких умисних дій станом на вересень 2025 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 84 558 грн 97 коп., що сукупно перевищує суму тримісячних платежів, визначених судовим рішенням.

Своїми умисними діями, що виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 порушив покладені на нього обов`язки батька, передбачені ч. 2 ст. 51 Конституції України, статтями 180183 Сімейного кодексу України, чим завдав шкоди правам та інтересам своєї малолітньої дитини.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

До обвинувального акту, який містить клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані: письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 складена в присутності його захисника адвоката ОСОБА_6 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також письмова заява потерпілої ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Дослідивши зміст відповідних заяв та матеріалів дізнання, суду приходить до висновку, що вказані заяви обвинуваченого та потерпілої є усвідомленими, відповідають їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформована без будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд, з огляду на відповідність цих обставин матеріалам кримінального провадженні, а також з урахуванням відсутності підстав для сумніву в їх об`єктивності та доведеності, визнає їх доведеними.

Таким чином, суд приходить до висновку про достатність підстав для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, є - щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, - не встановлено.

Суд, оцінюючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, виходить із того, що дії ОСОБА_3 виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, що порушує гарантовані Конституцією України та Сімейним кодексом права дитини на належне матеріальне забезпечення.

Такі дії є суспільно небезпечними, оскільки тривала несплата аліментів позбавляє дитину необхідних засобів для існування, суперечить моральним засадам сімейного виховання та підриває принцип невідворотності виконання судових рішень.

Визначаючи вид і міру покарання, суд керується положеннями ст. 65 Кримінального кодексу України, згідно з якою покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка його вчинила, та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, що не становить великої суспільної небезпеки, проте має систематичний і тривалий характер; дані про особу обвинуваченого який є раніше судимим, звільненим умовно-достроково, на обліку у психіатра й нарколога не перебуває, розлучений, за місцем проходження служби характеризується посередньо, за місцем мешкання характеризується задовільно, є військовослужбовцем за контрактом; ставлення до вчиненого обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся. Разом із тим суд бере до уваги, що обвинувачений, перебуваючи на умовно-достроковому звільненні, повторно вчинив кримінальний проступок, що свідчить про його байдуже ставлення до закону та попереднього засудження. Незважаючи на наявність стабільного доходу та попередження органів державної виконавчої служби, він тривалий час ухилявся від виконання рішення суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що менш суворе покарання, не пов`язане з обмеженням волі, не забезпечить досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.

Водночас суд вважає, що покарання у вигляді обмеження волі є необхідним та достатнім для досягнення його мети, з урахуванням того, що проступок не відноситься до тяжких, а обвинувачений висловив готовність до виправлення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 серпня 2024 року на підставі ст. 81-1 КК України його звільнено умовно-достроково на невідбутий строк 3 роки 9 місяців 17 днів для проходження військової служби за контрактом.

За положеннями ч.4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження нових кримінальних правопорушень, буде призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки менш суворе покарання, враховуючи особу обвинуваченого, не забезпечить його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Витрат на залучення експерта у кримінальному провадженні не здійснювалося, цивільного позову не заявлялося, заходів забезпечення кримінального провадження не застосовувалося. Речових доказів по справі не має.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2022 року та, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КК України, перевівши менш суворе покарання у вигляді обмеження волі, призначене за цим вироком, у більш суворий вид покарання у вигляді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 (трьох) років 11 (одинадцяти) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження

Суддя: ОСОБА_7