Провадження № 1-кп/750/97/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подані у кримінальному провадженні, внесеному 18.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 по обвинуваченню:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст. 114-1, ч. 3 ст.332, ч.5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст.114-1, ч. 3 ст.332, ч. 3 ст. 368 КК України,

П О С Т А Н О В И В :

Прокурором подані письмові клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , так як строк його дії закінчується, а ризики, які виправдовують тримання під вартою зазначених осіб, не зменшилися, судове провадження не може бути завершено до спливу продовженого строку дії запобіжного заходу.

Клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 мотивовано тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень. Ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені на досудовому розслідуванні, продовжують існувати і не зменшились, застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому не забезпечить запобіганню цим ризикам.

Вказано, що обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи, що вчинив тяжкі злочини, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, може змінити місце свого проживання, в тому числі шляхом виїзду за кордон, оскільки є особою з інвалідністю 2 групи, має закордонний паспорт. Ризик, визначений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні. Розмір застави просив не визначати в силу ч. 6 ст.176 КПК України.

Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 прокурором обґрунтовується тим, що обвинувачений, розуміючи невідворотність покарання, може змінити місце свого проживання, в тому числі шляхом виїзду за кордон, оскільки може використати свої зв`язки у ІНФОРМАЦІЯ_3 та у ІНФОРМАЦІЯ_3 , які можуть виготовити підроблені документи для безперешкодного перетину державного кордону України. Також прокурор стверджує про існування ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки вже був зафіксований факт розмови обвинуваченого з іншими особами, в ході яких він обговорює спробу ведення органу досудового розслідування в оману. Також на думку прокурора більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не може бути застосований до обвинуваченого. Розмір застави просив не визначати в силу ч. 6 ст. 176 КПК України.

В судовому засіданні учасники висловили наступні позиції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 оголосив письмові заперечення, в яких просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання так як воно, на його думку, є незаконним та необґрунтованим, та застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт або більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_5 позицію свого захисника підтримав. Просив зважати на те, що він є військовослужбовцем і міг би приносити користь державі, перебуваючи на волі. Вважає, що обвинувачення відносно нього грунтується на одній купюрі, номеру якої не вказано в протоколі обшуку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та викладені в клопотанні, є припущенням. Щодо наявності паспорту для виїзду за кордон та інвалідності 2 групи, то Європейський суд визнав порушенням ст. 3 Конвенції обмеження особи у виїзді на лікування, оскільки в умовах СІЗО медична допомога належним чином не надається. Щодо розміру застави, то звернув увагу, що воєнний стан може тривати вічно, чим будуть порушуватися права особи. Прокурором не було доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 свого захисника підтримав. Також просив врахувати, що його паспорт для виїзду за кордон, протермінований.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши доводи прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.11.2025 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 22.01.2025, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання доцільності продовження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує характер висунутого їм обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, та погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість і невідворотність покарання, що загрожує їм в разі визнання винуватими, можуть переховуватись від суду. Таке переховування, на переконання суду, може мати місце і в межах території України. Крім того, додатково ОСОБА_4 має інвалідність 2 групи, що дає йому право виїзду за межі України.

Суд, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку наявна обґрунтована підозра, що обвинувачені вчинили злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, які на даний час не надали свої покази безпосередньо під час судового розгляду, з метою зміни їхніх показань на свою користь. Наразі свідки судом не допитані.

Тобто, наявні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали і продовжують існувати.

Твердження ОСОБА_4 про те, що його паспорт для виїзду за кордон протермініований, не має суттєвого значення в даному випадку, оскільки, він не позбавлений можливості, отримати новий документ.

На переконання суду застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ними встановлених ризиків, ґрунтуються на сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, з урахуванням відомостей про осіб обвинувачених.

Відповідно до частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні № 11036/03 від 18.03.2008 у справі «Ладен проти Польщі», рішення суду повинно забезпечити не тільки право підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, у рішенні від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», суд зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

У рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме це встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягненню цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Судом також враховується, що ч. 6 ст. 176 КПК України визнана конституційною відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-р (ІІ) 2024 від 19.06.2024.

Відповідно до зазначеного вище рішення, суд не позбавлений можливості застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений Кодексом.

Відповідно до КПК України можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі суду у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 Кодексу. Особливий порядок застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України забезпечує суду можливість застосувати такий запобіжний захід лише на підставі вмотивованого судового рішення, як того вимагають стаття 8, ч.2 ст.29 Конституції України.

В той же час, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25 червня 2019 7-р/2019, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, є дискреційним повноваженням суду.

Враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зважачюи на стадію судового розгляду, суд дійшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 14 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 14 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 19.01.2026 о 13 год 50 хв.

Суддя ОСОБА_8