Справа № 626/67/26
Провадження № 1-кп/626/149/2026
УХВАЛА

про розгляд клопотання

28 січня 2026 року м.Берестин (Красноград)

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

Головуючогосудді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Берестин, матеріали кримінального провадження № 0000969 від 10.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

09.01.2026 року до Берестинського районного суду надійшло вказане кримінальне провадження з Берестинської окружної прокуратури разом з обвинувальним актом по справі.

Відповідно до ст.35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду в цей же день 09.01.2026 року було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 по розгляду даного кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме пославшись на те, що в ньому не повно викладено фактичні обставини справи, не зазначено конкретний механізм нанесення тілесних ушкоджень та відсутній висновок експерта з приводу характеру та положення тіла в момент нанесення удару, не вірність кваліфікацію дій обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання свого захисника.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував та пояснив, що висновки захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України є помилковими, обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому підстави для його повернення відсутні. Доводи, на які посилається сторона захисту, повинні доводитись або спростовуватись стороною захисту в ході судового розгляду по суті та не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. В зв`язку з викладеним, прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думки учасників провадження, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання належить відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 чт. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до змісту обвинувального акту викладені у статті 291 КПК України.

Суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.

Будь-які інші зауваження до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які об`єктивно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Суд також приймає до уваги висновок Верховного суду України від 12.10.2017 року у справі № 5-253кс(15)17, яким констатується, що наявність недоліків в обвинувальному акті, суті обвинувального акта не змінює, оскільки в ньому наведені фактичні дані, що в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. При цьому за прокурором завжди залишається процесуальна можливість за необхідності застосувати положення ст.ст. 338, 341 КПК України та змінити обвинувачення в суді, або відмовитися від обвинувачення.

Вимоги КПК щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації прокурором дотримані у повному обсязі, а обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої у його вчиненні тощо) викладені чітко і конкретно саме у тому об`ємі, у якому вважає сторона обвинувачення у межах своєї дискреції. Тобто, у даному випадку в основі прокурорської дискреції лежить внутрішнє переконання прокурора, яке слугує імпульсом для здійснення ним обвинувальної діяльності або відмови від неї, а дискреційність виступає однією зі складових частин засади публічності, випливає із загального права прокурора розпоряджатись публічним кримінальним переслідуванням, зокрема реалізація ним засад публічності та диспозитивності, що зумовлює їх взаємоузгодження і взаємодоповнення. Принцип дискреційності кримінального переслідування означає надання прокурору певної свободи вибору в питаннях здійснення обвинувальної діяльності на основі його розсуду та в межах передбачених законом, є одним із засобів надання діяльності прокурора у кримінальному провадженні більшої гнучкості та варіативності, поєднаних із підвищенням персональної відповідальності за її результати, і поширюється на ухвалення прокурором основних рішень щодо кримінального переслідування.

Після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав в межах дискреційних повноважень встановленими, в обвинувальному акті міститься також сформульоване обвинувачення із зазначенням кримінально-правової кваліфікації дій обвинувачених та кваліфікуючих ознак вчиненого ними кримінального правопорушення.

Розкриваючи зміст поняття «сформульоване обвинувачення», суд враховує правовий висновок ВСУ з цього питання (постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого «в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому». При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у суді та для реалізації права на захист.

Суд бере до уваги і усталену прецедентну практику ЄСПЛ, згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п. 44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» (Mattoccia v. Italy), що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами».

Наведені у обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у цьому кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення у суду не викликає сумнівів.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК, оскільки жодних недоліків, які б стосувалися неповноти, неправильності та відсутності необхідних відомостей в обвинувальному акті або були б пов`язані з невиконанням вимог ст. 291 КПК, судом не встановлено.

Підстави на які посилається сторона захисту, в разі встановлення таких обставин, може бути усунено в ході розгляду кримінального провадження по суті, в тому числі шляхом зміни обвинувачення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.291, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала окремому оскарженню, не підлягає.

Суддя: