УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ТОВ «Вітіс Груп»

(власника майна) ОСОБА_4 ,

розглянув клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 03.09.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 03.09.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 03.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Відповідності до фабули кримінального правопорушення встановлено, що до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшов рапорт працівника патрульної поліції Нестеренка (екіпаж «Рубін 409»), відповідно до якого, 03.09.2025 року на ділянці автомобільної дороги поблизу пр-ту Броварського, 33 у м. Києві, зупинено автомобіль марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці якого, виявлено можливе підроблення ідентифікаційного кузову транспортного засобу (ЄО № 69772 від 03.09.2025 року).

03 вересня 2025 року проведено огляд місця події, під час якого, виявлено та вилучено транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , із ключами запалення до нього, а також, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до рапорту поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону 4 полку 2 УПП у м. Києві ДПП сержанта поліції ОСОБА_6 , 03.09.2025 року, патрулюючи в складі екіпажу «Рубін-409» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у Дніпровському районі по пр-ту Броварському, 33, було зупинено транспортний засіб марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у ході спілкування, було виявлено, що він-код автомобіля відсутній, а повинен бути WFOUXXTTPU8Y40220. Після чого, було викликано слідчо-оперативну групу для встановлення всіх обставин та надання правової кваліфікації.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що в складі екіпажу «Рубін 409» було зупинено транспортний засіб марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 33, біля АЗС «КЛО», та під час спілкування з водієм ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці було виявлено, що він-код автомобіля відсутній, знищений кустарним способом. У подальшому, на місце було викликано слідчо-оперативну групу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що перебуваючи в складі екіпажу «Рубін 409», було зупинено транспортний засіб марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 33, біля АЗС «КЛО», та під час спілкування з водієм ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці, було виявлено, що він-код автомобіля відсутній, знищений кустарним способом. У подальшому, на місце було викликано слідчо-оперативну групу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві.

03 вересня 2025 року вилучене під час огляду місця події від 03.09.2025 року майно, визнано речовим доказам у кримінальному провадженні, а саме: транспортний засіб марки «Ford», моделі «Transit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке запаковане до спец. пакету WAR 1148008; ключі запалення до вказаного вище автомобіля, які запаковано до спец. пакету WAR 1148007

Вищевказані вилучені речові докази надають органу досудового розслідування сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони можуть бути предметом кримінального правопорушення і на них можуть міститись сліди його вчинення, а також, дають можливість припускати можливість вчинення інших предикатних злочинів, зокрема, пособництво у вчинені кримінального проступку, перевірка та дослідження яких є обов`язком органу досудового розслідування.

Враховуючи те, що в разі несвоєчасного арешту вилученого майна, зацікавлені особи можуть знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування (дізнання) у кримінальному проваджені, тому, на стадії досудового розслідування виникла необхідність забезпечення арешту та вилучення: транспортного засобу - автомобіля марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке запаковано до спец. пакету WAR 1148008 та ключі запалення до вищевказаного автомобіля, які запаковано в спец. пакету WAR 1148007, з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, які можуть бути використані органами досудового розслідування як доказ у вказаному кримінальному провадженні, для встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

На даний час, призначено судово-трасологічну експертизу з дослідження вилученого транспортного засобу, з метою підтвердження чи спростування факту підроблення ідентифікаційного номеру його кузову, а також, призначено судову експертизу документу з дослідження вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з метою підтвердження чи спростування факту його підроблення. Вказані експертизи не закінчені, що об`єктивно унеможливлює повернення тимчасово вилученого майна та викликає необхідність у накладенні на нього арешту.

Речовими доказами, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У даному випадку, метою накладення арешту на вилучене під час огляду місця події майно, є збереження речових доказів, з метою подальшого проведення експертного дослідження - проведення відповідних судових експертиз та формування подальшої доказової бази для доведення вини особи й подальшого притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та прохав його задовольнити з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що вилучений автомобіль є предметом вчинення кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом. На даний час, необхідно провести ряд слідчих дій із даним транспортним засобом, зокрема, наразі, ще триває судово-трасологічна експертиза, призначена 03.09.2025 року, на підтвердження чого, прохав долучити до клопотання супровідний лист та постанову про призначення даної експертизи.

У судовому засіданні представник ТОВ «Вітіс Груп» (власника майна) ОСОБА_4 прохав відмовити у задоволенні клопотання, зазначивши, що ТОВ «Вітіс Груп» є власником вилученого автомобіля з 2008 року, який було придбано в офіційного представника виробника автомобілів ТОВ «Віннер Автомотів». Під час огляду даного автомобіля працівниками поліції було проігноровано його він-код, який зазначений під лобовим склом, хоча він є читабельним і його добре видно, та евакуйовано транспортний засіб на штрафмайданчик. Арешт майна допускається, у тому числі, з метою збереження речових доказів, однак, автомобіль не є предметом чи засобом вчинення кримінального правопорушення, тому, немає підстав вважати його речовим доказом. ТОВ «Вітіс Груп» має у власності всього два автомобілі, якими доставляє товари на замовлення, на один з яких прокурор просить накласти арешт, що є безпідставно, і в разі накладення такого арешту, товариство не зможе у повній мірі виконувати замовлення, що призведе до матеріальних збитків. Даним автомобілем товариство доставляє товари вже 17 років, його неодноразово зупиняли працівники поліції, проводили огляд та жодного разу не було будь-яких зауважень щодо його він-коду.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши думку прокурора та представника ТОВ «Вітіс Груп» (власника майна) ОСОБА_4 , прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

У пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Встановлено, що відділом дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 03.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Як зазначено у клопотанні, до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшов рапорт працівника патрульної поліції Нестеренка (екіпаж «Рубін 409»), відповідно до якого, 03.09.2025 року на ділянці автомобільної дороги поблизу пр-ту Броварського, 33 у м. Києві, зупинено автомобіль марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці якого, виявлено можливе підроблення ідентифікаційного кузову транспортного засобу.

03 вересня 2025 року проведено огляд місця події, під час якого, виявлено та вилучено транспортний засіб, а саме, автомобіль марки «Ford», моделі «Тransit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , із ключами запалення до нього, а також, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постановою дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 від 03.09.2025 року про визнання речових доказів, вказане вище майно визнано речовим доказом.

Постановою начальника сектору дізнання ВП № 3 (з обслуговування житлового масиву «Русанівка») Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 03.09.2025 року у кримінальному провадженні № 0000842 від 03.09.2025 року призначено транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС України, та відповідно до супровідного листа Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві № від 03.09.2025 року, постанову скеровано до вказаної вище експертної установи.

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання на даний час підлягає задоволенню.

Зокрема, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 167, 170-173, 175, 372, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 03.09.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події від 03.09.2025 року, з метою збереження речових доказів, а саме на: транспортний засіб марки «Ford», моделі «Transit Connekt», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке запаковане до спец. пакету WAR 1148008; ключі запалення до вказаного вище автомобіля, які запаковано до спец. пакету WAR 1148007, шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування та вчинення будь-яких реєстраційних дій.

У силу ст. 175 КПК України, контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: