В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей та інших осіб немаючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,
03 листопада 2025 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 проходила через двір житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та біля 1-го під?їзду вона побачила своїх знайомих - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які вживали алкогольні напої, та які покликали її до себе.
У подальшому, ОСОБА_4 підійшла до них, останні запропонували їй приєднатися до розпивання алкогольних напоїв, на що вона погодилася та залишилася у їх компанії.
Близько о 12 години 40 хвилин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, у ході якого останній почав висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою, чіплявся та поводився образливо. У відповідь на що ОСОБА_4 зробила зауваження ОСОБА_3 , зазначивши, що він здатний лише принижувати жінок і переховується від територіального центру комплектування, на ґрунті чого у останнього виник протиправний умисел, спрямований на завдання удару, з метою завдання фізичного болю ОСОБА_4 .
Одразу після цього, ОСОБА_3 знаходячись за вищезазначеною адресою, реалізуючи свій протиправний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підвівся, підійшов до потерпілої ближче, став обличчям до її лівого плеча та наніс один удар правою рукою, а саме долонею, у ділянку потилиці потерпілої, від чого остання відчула фізичний біль.
У подальшому, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, припинив свої протиправні дії та залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заподіяно удар, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.
До обвинувального акту при його направленні до суду, додано заяву ОСОБА_3 , складену у присутності захисника ОСОБА_6 , про беззаперечне визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Також до обвинувального акту додана заява потерпілої ОСОБА_4 про надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, у якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт може бути розглянутий у порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування розгляду за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.
Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України, умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Судом досліджені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю (загальне захворювання ІІІ групи), неодружений, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей та інших осіб не має, за місцем проживання характеризується задовільно, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з 20.04.1998 року по 12 липня 2011 року, з 29 січня 2013 року по 25 лютого 2013 року, з 10 жовтня 2014 року по 27 лютого 2015 року та з 30 липня 2018 року по теперішній час з приводу «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіноїдів. Синдром залежності».
Обставиною, що у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.
Обставина, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального проступку особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, фактичні обставини та їх наслідки, наявність обставини, що пом`якшує покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути призначено у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження нових кримінальних правопорушень.
Судових витрат і речових доказів по справі немає.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 100, 301, 302, 368-374, 381, 382, 394 КПК України, суд
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді 140 (сто сорок) годин громадських робіт.
Запобіжний захід не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1