Справа № 632/1141/25
провадження № 1-кп/632/163/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року місто Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Первомайський Харківської області, громадянина України, з фаховою передвищою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого машиністом автомобільного крану у ТОВ «Регіон», не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , який відповідно до положень ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, тобто особою, яка перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що розташований у АДРЕСА_2 , будучи визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, про що 28 квітня 2025 року складено довідку військово-лікарської комісії № 2025-0428-1350-5049-7, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року, строк проведення якої був неодноразово продовжений, зокрема з 08 лютого 2025 року на 90 діб згідно із Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 14 січня 2025 року № 27/2025, затвердженого Законом № 4221-ХІ від 15 січня 2025 року, 28 квітня 2025 року о 13 годині 00 хв., перебуваючи у приміщенні за вказаною вище адресою, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної вказаним вище Указом Президента України, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, діючи умисно, всупереч:

- ст. 65 Конституції України, у якій закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України, а також те, що громадяни України відбувають військову службу відповідно до закону;

- ч. 1, ч. 10 ст. 1, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, окрім іншого, для призову на військову службу.

Призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку;

- ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» згідно із якими громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк, маючи мету ухилитися від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, від отримання повістки про його виклик на 15 годину 30 хв. 28 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого у будівлі АДРЕСА_2 , для призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період, та відправлення у військову частину НОМЕР_1 , відмовився.

При цьому ОСОБА_4 категорично відмовився від проходження військової служби в цілому.

Водночас ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, заявивши про своє небажання проходити військову службу, написав заяву про відмову від проходження військової служби.

Таким чином, 28 квітня 2025 року ОСОБА_4 за викликом по повістці у визначений час о 15 годині 30 хв., до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований за вказаною вище адресою, для подальшого відправлення до місця проходження військової служби - військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин не прибув, тобто як військовозобов`язаний ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 свою вину у висунутому йому обвинуваченні, вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України - ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, не визнав.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що він має спеціальність «машиніст автомобільного крана» та протягом останніх трьох років, тобто з 2022 року, за виключенням восьми місяців, працював на підприємствах, які займалися видобутком газу і обслуговуванням свердловин, та постійно був у відрядженнях. Відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, він не мав, однак у цьому не було й потреби, оскільки відповідні органи військового управління ним не цікавилися. До того ж він працював на підприємствах критичної інфраструктури.

Разом із цим ОСОБА_4 повідомив, що він займався волонтерською діяльністю у БФ «Банк добра» (місто Житомир).

Одразу після того як отримав повістку, що надійшла за місцем його мешкання, він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , звідки був направлений для проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

За висновком ВЛК за станом здоров`я визнаний придатним для проходження військової служби, про що складено відповідну довідку.

Після цього співробітники територіального центру комплектування повідомили йому, що оскільки у нього не має права на відстрочку, то він підлягає призову на військову службу за мобілізацією.

У свою чергу він, будучі військовозобов`язаним, дійсно не маючи станом на 28 квітня 2025 року права на відстрочку, від проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлено відмовився, про що 28 квітня 2025 року, будучі попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України, подав письмову заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заява була написана ним особисто та добровільно.

При цьому обвинувачений показав суду, що підставами для такої відмови стало те, що він не є військовослужбовцем, за станом здоров`я не проходив строкову військову службу, та серед членів його родини не має осіб які б займалися військовою справою.

У зв`язку із цим, як показав суду ОСОБА_4 , він 28 квітня 2025 року о 13 годині 00 хв. відмовився від отримання повістки про його виклик на 15 годину 30 хв. 28 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого у будівлі АДРЕСА_2 , для призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відправлення у військову частину НОМЕР_1 .

Водночас ОСОБА_4 заявив, що його дії не підпадають під ухилення від призову на військову службу, оскільки він як громадянин України належним чином виконує свої трудові обов`язки, є працевлаштованою особою, сплачує податки, в силу своїх переконань готовий виконувати будь-який вид робіт у будь-якій галузі економіки, не переховувався та завжди прибував до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом із цим обвинувачений підтвердив, що йому відомо про те, що згідно із наведеними вище Указами Президента України в Україні введений воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію.

Однак в силу своїх особистих переконань він не буде «братися за зброю» та вступати до організації, як вбачається із змісту показань ОСОБА_4 . Збройних Сил України, діяльність якої не співвідноситься з його життєвими вимогами.

На даний час він має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки є заброньованою особою.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, свідок ОСОБА_5 - старший офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , показав суду, що ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у зазначеному відділі територіального центру комплектування як військовозобов`язаний. Оскільки обвинувачений раніше був визнаний обмежено придатним до військової служби та у зв`язку із тим, що згідно із змінами у законодавстві такий статус перестав існувати, ОСОБА_4 18 квітня 2025 року був направлений для проходження ВЛК, яку пройшов самостійно. 28 квітня 2025 року останній із висновком ВЛК, згідно із яким він був визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оскільки підстав для надання обвинуваченому відстрочки від призову на військову службу не було, йому було повідомлено, що він підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Однак ОСОБА_4 через небажання від проходження військової служби відмовився.

За таких обставин йому було роз`яснено, що відмова від проходження військової служби тягне за собою кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Також свідок показав, що ОСОБА_4 , відмовившись від проходження військової служби за мобілізацією, особисто написав про це заяву відповідного змісту. Це було зроблено ним усвідомлено та добровільно.

У цей же день обвинуваченому була виписана бойова повістка згідно із якою він був викликаний та зобов`язаний з`явитися о 15 годині 30 хв. 28 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження служби.

ОСОБА_4 від отримання та підписання повістки відмовився.

Цей факт був зафіксований у акті, складеному 28 квітня 2025 року.

У визначені день та час обвинувачений за бойовою повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , не прибув.

За наявності очевидних даних, які вказували на те, що ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідні матеріали були направлені до територіального відділення поліції.

Із показань свідка ОСОБА_6 начальника групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у зазначеному відділі територіального центру комплектування як військовозобов`язаний. Обвинувачений самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , й, у зв`язку із заходами загальної мобілізації, був направлений для проходження ВЛК. 28 квітня 2025 року ОСОБА_4 самостійно пройшов ВЛК, відповідно до висновку якої за станом здоров`я був визнаний придатним для проходження військової служби.

З висновком ВЛК обвинувачений 28 квітня 2025 року самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, не маючи станом на 28 квітня 2025 року права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тобто будучи особою, яка підлягала призову на військову службу, повинен був бути призваний на військову службу під час мобілізації, призначений до команди та направлений до навчального центру.

Однак ОСОБА_4 заявив, що від проходження військової служби, через своє небажання, він відмовляється, про що усвідомлено та добровільно, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України, власноруч написав заяву відповідного змісту.

Також свідок показав, що 28 квітня 2025 року о 13 годині 00 хв. на ім`я ОСОБА_4 була виписана бойова повістка згідно із якою він був викликаний та зобов`язаний з`явитися о 15 годині 30 хв. 28 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження служби, однак обвинувачений від отримання повістки відмовився.

У визначені день та час ОСОБА_4 за бойовою повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , не прибув.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, за обставин, встановлених судом, підтверджується також даними, які містять у собі письмові джерела доказів - документи, що узгоджуються із наведеними вище показаннями свідків.

Так, 27 травня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, у якому повідомив правоохоронний орган про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 336 КК України.

Згідно із повідомленням ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час виконання вимог нормативно-правових актів, що передбачають проведення заходів із загальної мобілізації щодо призову громадян України на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаному ОСОБА_4 , який перебуває на відповідному військовому обліку, визнаному придатним для проходження військової служби згідно із висновком ВЛК від 28 квітня 2025 року № 2025-0428-1350-5049-7, представниками зазначеного відділу о 13 годині 00 хв. 28 квітня 2025 року була виписана та вручалася бойова повістка про прибуття 28 квітня 2025 року о 15 годині 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_5 для відправлення у складі команди у військову частину НОМЕР_1 . Однак призначений на відправку військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи обізнаним із законодавством про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, категорично відмовився від отримання бойової повістки та вибуття до військової частини.

28 квітня 2025 року був складений поіменний список військовозобов`язаних призначених до команди НОМЕР_1 , що направляється з ІНФОРМАЦІЯ_6 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Зазначені у повідомлені факти, окрім іншого, підтверджуються відповідною заявою ОСОБА_4 , актом та рапортом військовослужбовців, які проходять військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35).

Згідно із копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного №

НОМЕР_2 від 26 червня 2018 року та витягом із Єдиного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг», ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, з 26 червня 2018 року перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 21 липня 2023 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 36, 37).

18 квітня 2025 року ОСОБА_4 прибув до вказаного відділу територіального центру комплектування для уточнення даних та згідно із направленням, яке він отримав під особистий підпис, був направлений на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, яку повинен був пройти до 24 квітня 2025 року, що підтверджується копіями: повістки № 3120375 від 08 квітня 2025 року про виклик ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 18 квітня 2025 року; направлення ОСОБА_4 на ВЛК від 18 квітня 2025 року № 3228485, даними Журналу реєстрації направлень на ВЛК, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду, копією розписки про одержання повістки від 18 квітня 2025 року про його виклик до зазначеного відділу територіального центру комплектування на 24 квітня 2025 року (а.с. 40, 41, 47, 48).

Із витягу з Журналу реєстрації направлень на додаткове медичне обстеження виданих військовозобов`язаним ОСОБА_4 22 квітня 2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 й був направлений на додаткове медичне обстеження.

Згідно із розпискою про одержання повістки від 22 квітня 2025 року до вказаного відділення територіального центру комплектування повинен був прибути 01 травня 2025 року (а.с. 49 - 51).

Однак фактично прибув 28 квітня 2025 року після проходження ВЛК.

Відповідно до копії картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного щодо призову під час мобілізації від 28 квітня 2025 року та копії довідки військово-лікарської комісії № 2025-0428-1350-5049-7 від 28 квітня 2025 року, ОСОБА_4 є придатним до військової служби (а.с. 38, 39).

Із копії поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_9 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 від 28 квітня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_4 , як особа, що підлягає призову на військову службу, був включений до відповідної команди (а.с. 42).

Факт відмови ОСОБА_4 від проходження військової служби підтверджується його заявою відповідного змісту, що написана ним власноруч 28 квітня 2025 року та рапортом начальника відділення обліку мобілізаційної роботи заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28 квітня 2025 року, яким про цю подію проінформовано начальника зазначеного відділу територіального центру комплектування.

При цьому із змісту заяви вбачається, що ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність та наслідки такої заяви усвідомлює (а.с. 43, 45).

Згідно із повісткою № 6, що була виписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , останньому належало з`явитися до цього відділу територіального центру комплектування, за адресою: АДРЕСА_2 , 28 квітня 2025 року о 15 годині 30 хв. для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження служби.

Разом із тим у розписці про отримання цієї повістки відсутній особистий підпис ОСОБА_4 (а.с. 46).

Даними акту відмови від отримання повістки, що складений 28 квітня 2025 року військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , підтверджується те, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки про виклик до зазначеного відділення територіального центру комплектування.

Водночас військовозобов`язаному ОСОБА_4 було доведено текст повістки про його явку (виклик) до ІНФОРМАЦІЯ_10 о 15 годині 30 хв. 28 квітня 2025 року.

Військовозобов`язаний відмовився підписувати та отримувати повістку (а.с. 44).

Згідно із довідкою директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебував (а.с. 57).

Разом із цим, відповідно до довідки директора КНП Златопільська лікарня «Промінь» від 06 червня 2025 року, ОСОБА_4 станом на 28 квітня 2025 року за медичною допомогою в приймальне та поліклінічне відділення цього закладу охорони здоров`я не звертався (а.с. 56).

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Статтею 336 КК України передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єктом правопорушення - в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, виражається у бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці, зокрема до збірного пункту територіального центру комплектування та соціальної підтримки для відправлення до військової частини.

Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.

Стаття 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає загальну мобілізацію як складову частину організації оборони держави, змістом якої, зокрема, є переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу.

Саме це і є підставою криміналізації ухилення від призову за мобілізацією осіб, які підлягають такому призову.

За таких обставин, судом із наведеної вище сукупності доказів встановлено, що ОСОБА_4 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, усвідомлено, без поважних причин, відмовився від проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у тому числі не прибув у визначений у повістці день і час 28 квітня 2025 року о 15 годині 30 хв., до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що розташований у будівлі АДРЕСА_2 , для проходження військової служби у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що доводи ОСОБА_4 про те, що він не ухилявся від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки не переховувався від територіального центру комплектування та соціальної підтримки, прибував на всі виклики та виконував всі визначені для нього дії є неспроможними, зокрема й тому, що виконання цих дій у даному конкретному випадку є обов`язком військовозобов`язаного та їх здійснення органом військового управління, яким є територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, обумовлено з`ясуванням і встановленням даних на підставі яких приймаються рішення про: призов на військову службу, надання відстрочки, переведення на спеціальний облік, виключення з військового обліку, що передбачено «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він має особисті переконання, несумісні із проходженням військової служби, є громадянином України, який належним чином виконує свої трудові обов`язки, є працевлаштованою особою, сплачує податки, відмовився від проходження військової служби, оскільки не є військовослужбовцем, не проходив строкову службу, та готовий виконувати будь-який вид робіт у будь-якій галузі Національної економіки, то суд зазначає наступне.

У судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що він не є членом жодної із релігійних організацій.

Разом із цим обґрунтовуючи свої доводи щодо особистих переконань, обвинувачений ОСОБА_4 посилався на положення ст. 35 Конституції України, зазначивши, що ця норма гарантує кожному право на свободу світогляду.

Однак наведені вище доводи обвинуваченого суд визнає неспроможними з наступних підстав.

Так, дійсно ст. 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Разом із тим у ч. 4 ст. 35 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами навіть з релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права гарантує кожній людині право на свободу думки, совісті та релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Відступ від положень Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до положень ч. 2 цієї статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей.

Ані положення Пакту, ані положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів особистих переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 Конвенції гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (Баятян проти Вірменії (Bayatyan v. Armenia), Папавасілакіс проти Греції (Papavasilakis v. Greece), Канатли проти Туреччини (Kanatli v. Turkiye).

Водночас Європейський суд з прав людини послідовно визнає, що коли особа, посилаючись на ст. 9 Конвенції, просить скористатися правом на сумлінну відмову від військової служби, вимоги компетентними органами держави певного рівня доказування для обґрунтування такого прохання і відмова у його задоволенні, якщо відповідні докази не надаються, не суперечать положенням цієї статті (Енвер Айдемір проти Туреччини (Enver Aydemir v. Turkiye), Дягілєв проти Росії).

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава може встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини та запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу. Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 Конвенції та в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи.

Право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, та закріплено у ст. 35 Конституції України. Одним з аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

В умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку з захисту Вітчизни.

У ст. 17 Конституції України закріплено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

За положеннями ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Таким чином, жодні особисті переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що з 20 липня 2025 року він має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки є заброньованою особою, то цей факт не спростовує того, що обвинуваченим за наведених у цьому вироку обставин було вчинено суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ст. 336 КК України.

Дослідивши та оцінивши надані докази, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, здобуті з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у повному обсязі висунутого обвинувачення, і кваліфікує його дії за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_4 , суд встановив, що він в цілому характеризується виключно задовільно, займається трудовою діяльністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Згідно із досудовою доповіддю ризики вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюються як середні.

Водночас орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (а.с. 28-32).

Обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, дані досудової доповідь органу пробації та наведені вище дані про особу обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи і даних, які характеризують обвинуваченого, суд доходить висновку, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ст. 336 КК України, яке йому належить відбувати реально.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як пропорційність, обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому, суд не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК України, у зв`язку з наступним.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією визначеною у ст. 12 КК України, хоча й відноситься до нетяжкого злочину, але спрямоване на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

Разом із цим, відповідно до ст. 65 Конституції України, захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються у ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених, відповідно до законів України, військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

За таких обставин застосування до ОСОБА_4 такої правової пільги, як звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не буде відповідати вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а також засадам та меті покарання, визначеним ст. 50, 65 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосувався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, є працевлаштованою особою, не ухилявся від суду, а також те, що клопотання про обрання запобіжного заходу не заявлене, суд вважає недоцільним обирати щодо обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 368, 369, 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Харківського апеляційного суду через Златопільський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1