Номер провадження: 11-сс/813/1511/25
Справа № 509/3379/25 1-кс/509/635/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.06.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000047 від 04.06.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_9 в кримінальному провадженні №0000047 від 04.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення невідкладного обшуку 25.06.2025 року в Чорноморському міжрегіональному управлінні Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, а саме:

- журнал обліку видачи міжнародних посвідчень на право управління прогулянкових суден Чорноморського міжрегіонального управління Адміністрації судноплавства, що розпочатий 27.04.2023 інд. №25-2-06 на 98 аркушах, що упакований до полімерного сейф пакету № NPU2067808;

- копію посадових інструкцій головного спеціаліста на 3 аркушах, копію посадових інструкцій начальника відділу надання адміністративних послуг у сфері судноплавства Чорноморського міжрегіонального управління на 3 аркушах, копію посадових інструкцій начальника управління на 3 аркушах, що упаковані до полімерного сейф пакету № NPU 2067809;

- копію положень про відділ надання адміністративних послуг в сфері судноплавства Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України № В-5-22-2 на 7 аркушах та копію положення про Чорноморське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України №В-5-22 на 14 аркушах, що упакований до полімерного сейф пакету № PSP 3227971;

- мобільний телефон «Meizu x8», моделі «M85H», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , що упакований до полімерного сейф пакету № CRI 1210190;

- особову справу заведену на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що упакована до полімерного сейф пакету № EXP 0306032;

- копію окремого доручення на 3 аркушах, копію наказу про внесення змін до складу кваліфікаційної комісії з підтвердження кваліфікації кандидатів на отримання міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном на 5 аркушах, копію наказу № 8 від 07.01.2023 «Про затвердження Порядку підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден і водних мотоциклів, а також видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном» на 15 аркушах, що упаковано до полімерного сейф пакету № NPU 2040963.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та зобов`язати відповідних посадових осіб повернути вилучене майно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що вилучене за місцем роботи ОСОБА_6 майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, формальність постанови слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами, а також відсутні підстави для арешту вилученого майна. Крім того, представник зазначає про відсутність ухвали щодо легалізації проведеного невідкладного обшуку, що в свою чергу тягне за собою визнання отриманих доказів недопустимими.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності представника та власника майна, оскільки представник просив розглянути справу без їх участі.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення у учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Враховуючи неявку учасників процесу до суду та подання ними заяв, керуючись положеннями ст.406 КПК України, судовий розгляд здійснено в письмовому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 3 КПК передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 172 КПК встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, частина 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання за умови їх належного сповіщення.

При цьому, розгляд такого клопотання без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК, можливе виключно щодо майна, яке не було тимчасово вилученим та якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Тимчасове вилучення майна відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що майно, на яке просив накласти арешт прокурор в клопотанні, було вилучено 25.06.2025 року під час проведення обшукув кримінальному проваджені №0000047 від 04.06.2025 року.

Таким чином, слід констатувати, що вказане майно, з урахуванням приписів ч.1 ст.167, ч.2 ст.168 КПК, є тимчасово вилученим.

За наведених обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК, розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не міг відбуватись без повідомлення власників вилученого майна.

Матеріали судового провадження містять наступну хронологію розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

26.06.2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000047 від 04.06.2025 року, яке в той же день розподілене на слідчого суддю ОСОБА_1 (а.п. 1, 28).

В матеріалах судової справи, після протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.06.2025 року, міститься лише довідка про розгляд справи за відсутності учасників процесу, з огляду на їх неявку.

Дані обставини свідчать про не вжиття слідчим суддею дій, направлених на повідомлення учасників процесу, в тому числі власників тимчасово вилученого майна.

27.06.2025 року, слідчим суддею здійснено розгляд клопотання органу досудового розслідування без участі прокурора, власника майна та його представника, які до суду не викликались.

Водночас відповідно до ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Приписами ст. 136 КПК передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час підготовки до судового розгляду клопотання прокурора, судового розгляду клопотання та постановлені оскарженої ухвали допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, розглянув клопотання прокурора без участі власника тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону призвели до безпідставного обмеження прав власника майна, а тому є істотними та такими, що з урахуванням вимог ч.1 ст.172, ст.ст. 412, 415 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Під час нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчому судді слід перевірити клопотання на відповідність вимогам ст.171 КПК, здійснити належний виклик учасників процесу, а за результатами розгляду клопотання прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2025 року, якою накладено арешт в кримінальному провадженні №0000047 від 04.06.2025 року на вилучене в ході проведення обшуку в Чорноморському міжрегіональному управлінні Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, майно, перелік якого міститься в клопотанні скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 25.06.2025 року під час проведення обшуку в Чорноморському міжрегіональному управлінні Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, в кримінальному провадженні №0000047 від 04.06.2025 року, в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4