Провадження № 1-кп/643/1167/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002434, від 22.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

У підготовчому судовому засіданні 21.11.2025 прокурор просила призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши на наявності передбачених законом підстав для судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 , щодо призначення судового розгляду кримінального провадження заперечували. Обвинувачений заявив клопотання в якому просили повернути обвинувальний акт прокурору.

Клопотання мотивоване тим, що на думку обвинуваченого обвинувальний акт не відповідає КПК України, не проведено усі необхідні слідчі дії, не допитані усі свідки про які клопотав обвинувачений.

Суд, вивчивши доводи заявленого клопотання, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акту дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору задоволенню не підлягає, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України. При цьому повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких наслідків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд (постанова Верховного Суд від 26.06.2018, справа №520/8135/15-к).

Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України до обставин кримінального правопорушення, зокрема, відносяться: - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); - винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення; - вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається із змісту обвинувального акту, останній відповідає п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та в обвинувальному акту зазначені усі, передбачені ч.1 ст. 91 КПК України обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Визначення обсягу фактичних обставин кримінального правопорушення, що викладаються у обвинувальному акті, належить до дискреційних повноважень прокурора, а наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своєї сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім того, при встановлені під час судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення, прокурор має право змінити обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації або обсягу обвинувачення, що передбачає положення ст. 338 КПК України.

Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_4 вбачається, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК, оскільки містить відомості визначені ст. 291, 293 КПК України.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає доводи сторони захисту безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого кримінально-процесуального законодавства для визнання обвинувального акту таким, що складений з порушеннями ст.ст.291, 293 КПК України, а тому, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання щодо призначення справи до судового розгляду, дійшов до наступних висновків.

Кримінальне провадження відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України підсудне Салтівському районному суду міста Харкова.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1 або ч. 2 ст. 284 КПК України або зупинення провадження, не має.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстави для його повернення відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, що підлягають виклику в судове засідання, суд вважає необхідним визначити наступним: обвинувачений та його захисник, потерпіла, прокурор.

Прокурором також подано письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у сторони обвинувачення є підстави вважати, що у обвинуваченого можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

-переховуватись від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, останній на стадії досудового розслідування переховувався від органів досудового розслідування, через що був оголошений у розшук, а в подальшому зазначена поведінка обвинуваченого можлива і під час судового розгляду. Обвинувачений не має законних джерел отримання доходу, стійких соціальних зв`язків, у зв`язку з чим за місцем проживання його нічого не утримує. Крім того, останній неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень у тому числі проти власності громадян, звільнившись з місць позбавлення волі в квітні 2025 року не став на шлях виправлення, усвідомлює всі стадії притягнення до відповідальності за вчинення злочину та можливість уникнення цього через ухилення від суду;

-незаконно впливати на свідків та потерпілу, існують достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може вчиняти дії, спрямовані на незаконний вплив на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, Особливу увагу необхідно звернути на той факт, що одна зі свідків у даному провадженні - громадянка ОСОБА_7 - перебуває у фактичних сімейних стосунках із підозрюваним, проживаючи з ним разом. Така близькість та щоденний контакт створюють підвищені ризики безпосереднього та постійного психологічного впливу на свідка, а також спроб підбурювання до зміни показань або відмови від них;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час не працевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, будучи засудженим за вчинення злочинів проти власності належних висновків для себе не зробив, та не зважаючи на те що останньому вже було призначено реальний термін покарання неодноразово, знов вчинив майновий злочин, тобто має стійкий асоціальний настрій та схильний до вчинення злочинів, тобто є достатні підстави вважати, що джерелом доходів обвинуваченого є доходи від скоєння злочинів проти власності, та останній перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки припинення її не було добровільним волевиявленням, а є наслідком роботи правоохоронних органів. Зазначений ризик підтверджується і тими обставинами, що 04.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України в рамках кримінального провадження № 0001637 від 03.11.2025, події злочину мали місце 03.11.2025, досудове розслідування здійснюється слідчими СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

У судовому засіданні 21.11.2025 прокурор підтримала клопотання та викладені в них доводи. Зазначила, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не сплинули та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. В обґрунтування посилались на недоведеність ризиків, зазначених прокурором. Просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Вирішуючи заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених суд керується таким.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечного тяжкого злочину.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, хоча перебуває у фактичних шлюбних відносинах, раніше судимий, звільнився з місць позбавлення волі в квітні 2025 року, офіційно не працює, осіб на утриманні не має та в нього відсутні стабільні соціальні зв`язки.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

ОСОБА_4 може вчиняти дії, спрямовані на незаконний вплив на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні. Одна зі свідків у даному провадженні - громадянка ОСОБА_7 - перебуває у фактичних сімейних стосунках із обвинуваченим. Що створює підвищені ризики безпосереднього та постійного впливу на свідка, а також спроб підбурювання до зміни показань або відмови від них;

ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений тривалий час не працевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, будучи засудженим за вчинення злочинів проти власності належних висновків для себе не зробив, нещодавно звільнившись з місць позбавлення волі знов вчинив майновий злочин, тобто має стійкий асоціальний настрій та схильний до вчинення злочинів, тобто є достатні підстави вважати, що джерелом доходів обвинуваченого є доходи від скоєння злочинів проти власності, та останній перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки припинення її не було добровільним волевиявленням, а є наслідком роботи правоохоронних органів.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу а також ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, та відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження в даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконно впливу на свідків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк до 19.01.2026 включно.

Згідно з ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченим, що вони мають право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 197,199, 314-316, 369 КПК України суд,

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо повернення обвинувального акту прокурору залишити без задоволення.

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова 02.12.2025 року на 14-00 год.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювати одноособово.

У судове засіданні викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів - до 19 січня 2026 року включно.

Установити строк дії ухвали до 19 січня 2026 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали в цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Повний текст ухвали проголошено учасникам судового провадження 24.11.2025 року о 16-35 год.

Суддя ОСОБА_1