Провадження № 1-кс/638/2558/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 08.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про арешт майна у вигляді заборони відчуження та розпорядження 4-кімнатною квартирою загальною площею 84 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_6 .

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що слідчим відділом Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 від 08.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , у грудні 2022 року, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці та більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам, але легковажно, розраховуючи на їх відвернення, не вжила заходів спрямованих на вивчення ринкової ціни предмету публічної закупівлі під час виконання своїх службових обов`язків та вирішила затвердити зміни до річного плану закупівель на 2022 рік, оприлюднила його в електронній системі закупівель, у відповідності до якого для забезпечення наявної потреби замовника є необхідність у закупівлі генератора бензинового «Atlas» у кількості 27 одиниць, з розрахунковою вартістю 2 428 724,00 грн, згідно ДК 021:2015:31120000-3:Генератори.

В подальшому, ОСОБА_6 , керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», в обґрунтування закупівлі за прямим договором вказала, що для задоволення потреб замовника у 2022 році необхідно здійснити закупівлю «Генераторів» на загальну суму 2 428 724,00 грн без застосування порядку проведення спрощених закупівель та/або електронного каталогу, оскільки замовник перебуває в районі проведення воєнних (бойових) дій на момент її здійснення м. Харків.

Згідно зі ст. 3 Закону, закупівлі здійснюються за принципами максимальної економії та ефективності, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій, запобіганню корупційним діям і зловживанням. Згідно ст. 4 Закону, планування закупівель здійснюється на підставі наявної потреби у закупівлі товарів, робіт і послуг. Заплановані закупівлі включаються до річного плану закупівель. Для планування закупівель та підготовки до проведення закупівель замовники можуть проводити попередні ринкові консультації з метою аналізу ринку, у тому числі запитувати й отримувати рекомендації та інформацію від суб`єктів господарювання.

В свою чергу, замовники розпорядники бюджетних коштів, повинні керуватись, окрім іншого, Бюджетним кодексом України, за ст. 7 якого, бюджетна система України ґрунтується на принципі ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

З метою вдосконалення публічних закупівель Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 № 275 затверджена «Примірна методика визначення очікуваної вартості предмета закупівлі» (далі Методика).

Відповідно до розділу 2 Методики, визначення замовником очікуваної вартості складається з таких етапів: визначення потреби в товарах, роботах, послугах, формування опису предмета закупівлі із зазначенням технічних і якісних характеристик, аналіз ринку, визначення вимог до умов поставки і оплати, визначення очікуваної вартості кожного окремого предмета закупівлі. Зокрема, на етапі аналізу ринку доцільно використовувати як загальнодоступну інформацію щодо цін та асортименту товарів, робіт і послуг, яка міститься у відкритих джерелах (у тому числі на сайтах виробників та/або постачальників відповідної продукції, спеціалізованих торгівельних майданчиках, в електронних каталогах, рекламі, прайс-листах, в електронній системі закупівель "Prozorro" та на аналогічних торгівельних електронних майданчиках, дані спеціалізованих інформаційно-аналітичних видань, офіційних статистичних видань, в тому числі іноземних, тощо), так і інформацію, отриману шляхом проведення ринкових консультацій. Отримана замовниками під час ринкових консультацій інформація дозволить визначити оптимальні вимоги до предмета закупівлі з урахуванням актуальних пропозицій ринку та визначити обґрунтовану очікувану вартість.

Крім того, згідно розділу 3 Методики, визначення замовником очікуваної вартості предмета закупівлі може здійснюватися методом порівняння ринкових цін. Зокрема, уповноваженій особі для отримання інформації про ціну товарів та послуг рекомендується здійснити пошук, збір та аналіз загальнодоступної інформації про ціну, направити не менше 3-х письмових запитів цінових пропозицій (електронною поштою) виробникам, офіційним представникам та дилерам, постачальникам конкретного товару, надавачам послуг, за результатом чого здійснити розрахунок очікуваної вартості предмета закупівлі.

Так, ОСОБА_6 , незважаючи на вказані вимоги законодавства, маючи вищу освіту, достатній життєвий та професійний досвід, обіймаючи посаду фахівця з публічних закупівель, будучи уповноваженою особою, відповідальною за організацію та проведення процедури публічної закупівлі, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, у період з 17.11.2022 по 22.12.2022, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків охоронюваним законом громадським інтересам, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, під час формування очікуваної вартості предмета закупівлі генератору бензинового «Atlas MP 8300E», ДК 021:2015:31120000-3:Генератори, в кількості 27 шт., несумлінно ставлячись до своїх службових обов`язків, в порушення ст.ст. 7, 26 Бюджетного кодексу України, вимог ЗУ «Про публічні закупівлі», «Положення про уповноважену особу», відповідальну за організацію та проведення процедур закупівель/спрощених закупівель в КП «Міськелектротранссервіс», «Посадової інструкції фахівця з публічних закупівель І категорії договірного відділу КП «Міськелектротранссервіс», «Примірної методики визначення очікуваної вартості предмета закупівлі», затвердженої Наказом від 18.02.2020 № 275, не вжила необхідних заходів, спрямованих на вивчення ринкової вартості предмету закупівлі у вигляді генератору бензинового «Atlas MP 8300E», а саме, не здійснила аналіз ринку, не провела вивчення інформації щодо цін та асортименту аналогічних товарів з відкритих джерел, не направила запити щодо цінових пропозицій виробникам, офіційним представникам та дилерам, не провела ринкові консультації з постачальниками,не здійснила маркетингові дослідження, порушивши при цьому принципи максимальної економії, ефективності та пропорційності, об`єктивного та неупередженого визначення переможця процедури закупівлі, запобігання корупційним діям і зловживанням.

За результатом вказаних дій ОСОБА_6 між КП «Міськелектротранссервіс»та Фізичною особою - підприємцем «ОСОБА_7 » укладено договір № ОБ-1/22 від 22.12.2022 про закупівлю генератору згідно з кодом ДК 021:2015:31120000-3:Генератори у відповідності з Специфікацією, яка є невід`ємною частиною Договору, а саме «Генератор бензиновий Atlas» у кількості 27 шт. на загальну суму 2 428 723,98 грн. без ПДВ.

Під час досудового розслідування встановлено, що вартість предмета закупівлі Генератору бензинового «Atlas MP 8300E» у кількості 27 шт. із характеристичними даними відповідно до специфікації до договору № ОБ-1/22 від 22.12.2022, укладеного між КП «Міськелектротранссервіс»та ФОП «ОСОБА_7 », відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №6331 від 24.07.2025, становить 1 878 228 грн. без ПДВ.

Як наслідок, в результаті неналежного виконання ОСОБА_6 своїх службових обов`язків фахівця з публічних закупівель, що виразились у несумлінному ставленні до них під час формування очікуваної вартості предмета публічної закупівлі, комунальним підприємством Міськелектротранссервіс»необґрунтовано перераховано бюджетні кошти за договором № ОБ-1/22 від 22.12.2022 на рахунок ФОП «ОСОБА_7 », відповідно до висновку судової економічної експертизи № 11430 від 14.08.2025, на загальну суму 550 495,98 грн., що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам територіальної громади міста Харкова в особі КП «Міськелектротранссервіс».

Таким чином на переконання слідчого ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, а саме: службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

29.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

Відповідно до наявних даних згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на праві власності ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 належить квартира, загальною площею 84 кв.м., 4-кімнатна за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, відповідно до договору дарування від 14.05.2021 встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передає у власність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість вказаної квартири сторони оцінили в 500 000 грн.

Слідчий зазначає, що з метою забезпечення відшкодування ОСОБА_6 шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 550 495,98 грн., у зв`язку з чим буде подано цивільний позов до суду на вказану суму та запобігання можливості відчуження майна, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони відчуження та розпорядження нею. На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, просив розглянути клопотання без повідомлення власника майна, оскільки це може призвести до перереєстрації права власності на вказане майно.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі, вважаючи, що наявні підстави для накладення арешту, визначені ст. 170 КПК України, крім того пояснив, що досудове розслідування наразі триває та даному етапі у кримінальнму провадженні не залучено потерпілого та не подавався цивільний позов, але встановлений розмір шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання про накладання арешту на майно та додані матеріали, дійшов наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 3, 6 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як визначено ч. 1 3 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Уклопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Положеннями ч. 1, 2, 6 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

За змістом наведених норм КПК України, для накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, необхідною умовою є наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.За змістом ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Під час судового розгляду встановлено, що в провадженні провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 08.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

29.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до інформації № 445931715 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_6 на праві власності належить 4-кімнатна квартира, загальна площа (кв.м): 84, житлова площа (кв.м): 60 за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що ним порушується питання про накладення арешту на вищевказане нерухоме майно з з метою забезпечення відшкодування ОСОБА_6 шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 550 495,98 грн., у зв`язку з чим буде подано цивільний позов до суду на вказану суму та запобігання можливості відчуження майна.

Натомість, в матеріалах справи відсутня інформація щодо визнання будь-кого потерпілою особою в рамках даного кримінального провадження, цивільний позов до підозрюваної ОСОБА_6 також не заявлений, що підтвердив прокурор у судовому засіданні.

Водночас в порушення вимог ч. 8 ст. 170 КПК України клопотання не містить відомостей щодо вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що позбавляє слідчого суддю можливості оцінити її співмірність розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди. При цьому слідчий суддя відхиляє доводи прокурора щодо наявності таких відомостей в доданому до копотання договорі дарування квартири від 14.05.2021, оскільки, як убачається із змісту вказаного договору, така вартість є договірною, а не оціночною.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення права володіння своїм майном, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи наведене, слідчий суддя доходить висновку про передчасність звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, оскільки у цьому кримінальному провадженні жодну особу не визнано потерпілою, та в свою чергу, ніким не завлено цивільний позов, тож в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. 40, 131, 132, 167, 170 - 173, 395 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 08.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1