КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: № 732/1374/16-к Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/824/1155/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції з Чернігівським апеляційним судом, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 420 162 700 000 001 86 від 11 червня 2016 року ОСОБА_6 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, громадянина України, який на час внесення відомостей в ЄРДР працював оперуповноваженим Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дібрівне Городнянського району Чернігівської області, громадянина України, який на час внесення відомостей в ЄРДР працював інспектором Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинувачених, кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинувачених, стосовно яких ухвалено виправдувальний вирок, ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України за недоведеністю, що в діянні кожного з них є склад даного кримінального правопорушення, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Як указано у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення у сфері службової діяльності.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у перевищенні влади, вчиненому без попередньої змови групою осіб, тобто умисному вчиненні працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина ОСОБА_11 , та супроводжувалось стосовно потерпілого насильством, було болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування.

В обвинувальному акті вказується, що 10.06.2016, близько 21 год. 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, здійснював оперативну допомогу слідчо-оперативній групі Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області при проведенні виїзду за заявою ОСОБА_12 щодо вчинення крадіжки речей з його будинку АДРЕСА_3 .

У ході здійснення вказаної допомоги ОСОБА_7 спільно з місцевим дільничним інспектором поліції Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області обвинуваченим ОСОБА_8 , діючи на власний розсуд, прибули до домогосподарства АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_11 , з метою перевірки причетності його до вчинення крадіжки у ОСОБА_12 .

Того ж дня, близько 21 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 , у порушення вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Кримінально-процесуального кодексу України зайшли до вказаного господарства без належно для того дозволу та відразу здійснили фактичне затримання ОСОБА_11 , який спав, та застосували до нього спеціальний засіб "кайданки", без належних для того підстав.

Виводячи фактично затриманого ОСОБА_11 з домогосподарства на вулицю, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 безпідставно нанесли йому тілесні ушкодження по різним частинам тіла: голові, плечам, спині та ногам.

Також нанесли тілесні ушкодження по руці матері ОСОБА_11 - ОСОБА_13 , яка намагалась перешкодити обвинуваченим наносити тілесні ушкодження її сину.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 силоміць вивели ОСОБА_11 на вулицю, посадили його до службового автомобіля та возили по с. Дібрівне Городнянського району.

Близько 23 год. 30 хв. 10.06.2016 обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 доставили ОСОБА_11 до Городнянської ЦРЛ, де його оглянув лікар та зафіксував наявні тілесні ушкодження.

Після огляду, ОСОБА_11 , без складання будь-яких документів, відпустили додому.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 579 від 23.06.2016, ОСОБА_11 завдані наступні тілесні ушкодження: садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів, поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу, синці лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забої м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів та поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглоба виникли від дії тупого предмету по механізму тиснення та тертя, а у вигляді синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забоїв м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи виникли від дії тупого предмету по механізму удару.

Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування, ОСОБА_11 піддавався впливу не менше 7-ми травматичних дій.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 580 від 14.06.2016, ОСОБА_13 завдано тілесні ушкодження у виді синця та забиття м`яких тканин правої верхньої кінцівки, які виникли від дії тупого предмету або при ударі об такі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, й могли утворитись 10.06.2016.

Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування, ОСОБА_13 піддавалася впливу, як мінімум 1-ої травматичної дії.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Оцінюючи досліджені докази, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не будучи наділений повноваженнями за власною позицією ініціювати проведення певних процесуальних дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, давши їм оцінку, відповідно до вимог положень процесуального закону, дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні кожного з них є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який брав участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, та істотне порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, просить скасувати вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022 у кримінальному провадженні № 420 162 700 000 001 86 від 11.06.2016 стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким:

- ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції чинній до 04.06.2014), та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 365 КК України - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, у державних органах влади та управління, їх структурних підрозділах на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України;

- ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції чинній до 04.06.2014), та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 365 КК України - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, у державних органах влади та управління, їх структурних підрозділах на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор стверджує, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції незаконно виправдав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і не навів переконливих доводів для їх виправдання, поверхнево й однобоко підійшов до оцінки досліджених доказів.

Так, всупереч ст. 84 КПК України, як обстоює прокурор, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вилинути на його висновки та при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для вирішення питання про винуватість обвинувачених, в порушення положень ч. 3 ст. 374 КПК України, безпідставно надав перевагу одним доказам над іншими, висновки ж суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, бо вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними стороною обвинувачення та дослідженими у судовому засіданні доказами, які логічно узгоджуються між собою.

А саме, прокурор наполягає, що судом при ухваленні рішення поверхнево і вибірково взято до уваги саме ті показання потерпілого, які ним надані на початку допиту у судовому засіданні та які й лягли в основу виправдувального вироку, проте не відображено інших важливих показань ОСОБА_11 , що стосуються події кримінального правопорушення.

Як от, в оскаржуваному вироку викладені показання ОСОБА_11 , які фактично зводяться до того, що він нічого з подій не пам`ятає, підтверджує свої агресивні дії стосовно обвинувачених і не може згадати, чи наносили йому тілесні ушкодження обвинувачені. Вказано, що основне його обурення було викликано застосуванням спецзасобу - кайданок, які йому сильно тиснули та в результаті утворили характерні тілесні ушкодження на зап`ястях обох рук.

Між тим, не взято до уваги показання потерпілого про те, що на початку допиту в суді він вказав, що "погоджується з показаннями обвинувачених" щодо його провокаційних і протиправних дій стосовно поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме у зв`язку з тим, що на нього здійснював тиск адвокат обвинувачених ОСОБА_10 , який приїжджав до них додому, погрожував йому, його матері (свідок ОСОБА_13 ) і бабусі (свідок ОСОБА_14 ) тим, що потерпілий буде притягнутий до кримінальної відповідальності за нібито вчинену ним крадіжку і по іншим кримінальним провадженням (аудіозапис судового засідання від 02.08.2021 файл 3153 з 23 хв., файл 5117 з 2 хв.), зокрема, потерпілий вказав, що адвокат примушував його погоджуватися з показаннями обвинувачених, у тому числі й перед судовим засіданням, тому він і надав інші показання (аудіозапис судового засідання від 02.08.2021 файл 3153 з 22 хв.).

Не зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_11 чітко вказав про здійснення на нього тиску, судом взято до уваги надані ним до цього показання, а клопотання прокурора про необхідність допиту потерпілого з тих самих питань, на які ним давалися відповіді, відхилено (аудіозапис судового засідання від 02.08.2021 файл 0843 24 хв.), що свідчить про однобокість судового розгляду.

Прокурор посилається, що у вироку не відображено показання потерпілого про те, що він нікого не чіпав, спав спокійно в ліжку в трусах, а обвинувачені відразу одягли на нього кайданки і навіть не дали вдягнутися. Причин з яких це відбулося, він- ОСОБА_11 не зрозумів і обвинувачені йому не пояснювали, будь-який опір їм він не вчиняв і чинити не міг, оскільки відразу був у кайданках. Куди його забирають і для чого - також не повідомили. Просив не застосовувати фізичну силу і спецзасоби, а дати можливість одягнутися (аудіозапис судового засідання від 02.08.2021 файл 20210802- 130843, 5 та 26 хв. допиту).

Про протиправність дій обвинувачених і в підтвердження показань ОСОБА_11 свідчать також повідомлення до чергової частини Городнянського ВП ГУНП в Чернігівській області, згідно з якими потерпілий о 21 год. 42 хв. повідомив про те, що ДІП ОСОБА_8 прийшов до нього додому, надів на нього кайданки, при цьому не пояснив з якого приводу, намагається вивести на вулицю та не надає можливості вдягнутися. Просив поліцію про допомогу. О 22 год. 14 хв. до чергової частини Городнянського ВП ГУНП в Чернігівській області звернулась ОСОБА_13 , яка повідомила, що ДІП ОСОБА_8 за місцем проживання заявника дуже сильно побив її сина та вдарив стареньку бабусю. Просила поліцію вжити заходів до ОСОБА_8 та його напарника.

За результатом обох повідомлень, місцевою поліцією заходів реагування вжито не було, а кримінальне провадження розпочато тільки за зверненнями ОСОБА_11 до Управління внутрішньої безпеки в Чернігівській області ДВБ НП України.

При цьому, як стверджує прокурор, у вироку суду не знайшли відображення показання ОСОБА_11 , якими він вказував на безпідставність застосування до нього фізичної сили і спецзасобів поліцейськими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , внаслідок чого у нього виникли тілесні ушкодження, що саме ці поліцейські не дали йому можливості одягнутися і возили його по селу роздягненим, тим самим принижуючи його честь і гідність. Що ж до можливого виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 внаслідок перевезення його в автомобілі по бездоріжжю, то таке припущення було висловлено лише адвокатом у ході проведення допиту потерпілого, яке ОСОБА_11 не підтвердив.

На переконання прокурора, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також у вироку викладено поверхнево, не точно і фрагментарно, саме так, як необхідно було для ухвалення виправдувального вироку, проте показання вказаних свідків підтвердили фактичні обставини кримінального правопорушення, які було встановлені стороною обвинувачення.

Зокрема, за показаннями свідка ОСОБА_13 : працівники поліції зайшли до будинку без дозволу, що вказує на перебування там проти волі власників та на протиправність їх намірів; ОСОБА_11 ніякого спротиву поліцейським не вчиняв, тим самим не давав підстав до застосування до себе будь-яких заходів фізичного впливу поліцейськими; ОСОБА_7 заходив до будинку вже тримаючи у руках кайданки, що свідчить про наміри їх застосування до потерпілого ОСОБА_11 ; у будинку ОСОБА_8 замахнувся ногою, щоб вдарити ОСОБА_11 (потерпілого) і випадково вдарив її-свідка по руці; ОСОБА_7 вдарив її матір (свідок ОСОБА_14 ).

Свідок ОСОБА_14 надала суду показання такого ж змісту, що й ОСОБА_13 , їхні показання не відрізнялися один від одного та повністю узгоджувалися з іншими матеріалами кримінального провадження.

Однак, на переконання прокурора, судом було вирвано з контексту показань потерпілого та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 окремі слова та фрази, які необхідні були для ухвалення виправдувального вироку.

Потерпілий, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтверджують факт спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень чи вчинення ним опору поліцейським, водночас, судом такі показання не відображені у вироку належним чином, при цьому, факт нанесення ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 потерпілим тілесних ушкоджень підтверджується лише їхніми показаннями у кримінальному провадженні № 120 162 701 100 002 19 за ч. 2 ст. 345 КК України. Проте вина ОСОБА_11 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень поліцейським ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - не доведена, а показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про протиправність дій обвинувачених стосовно потерпілого спростовані судом лише з мотивів перебування їх з ОСОБА_11 у родинних відносинах.

Водночас прокурор послався, що сторона обвинувачення не уповноважена отримувати доступ до вказаних кримінальних проваджень у порядку ст. 159 КПК України, ОСОБА_11 по жодному факту до будь-якої відповідальності кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, не мав статусу підозрюваного у вчиненні злочинів. Більш того, ОСОБА_11 , на час прибуття поліцейських до нього додому і його затримання, відпочивав, будь-яких протиправних дій не вчиняв, бо спав, заяви громадян про нібито вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень - нічим не підтверджені та були і залишились лише припущеннями, вказівки чи розпорядження уповноваженої особи на його затримання не існувало, як не існувало й підстав для його затримання, тобто обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самостійно затримувати ОСОБА_11 повноважень не мали, виходячи зі змісту своїх функціональних обов`язків.

Також прокурор додатково звернув увагу, що ОСОБА_11 фактично був затриманий поліцейськими з використанням прийомів рукопашного бою і з використанням спецзасобів - кайданок, за наслідками цього затримання потерпілий отримав комплекс тілесних ушкоджень, що виникли від дії не менше 7-ми травмуючих дій, а також були побиті поліцейськими у власному житлі мати потерпілого - ОСОБА_13 та бабуся ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4, у подальшому ОСОБА_11 проти його волі було доставлено до лікарні і проведено медичне освідування.

Прокурор стверджує і про те, що викладені судом показання свідка ОСОБА_16 - не відповідають дійсності, оскільки під час його допиту останній чітко вказав, що дав вказівку ОСОБА_7 і ОСОБА_8 встановити місце знаходження ОСОБА_11 та, за можливості, його опитати. Вказівок доставляти ОСОБА_11 на місце події, а тим більше затримувати, - не надавав, підстав для затримання ОСОБА_11 на той час не існувало, доказів його причетності до вчинених нібито ним крадіжки речей у ОСОБА_12 , а також побиття ОСОБА_17 - було замало.

На переконання прокурора, власну очевидну упередженість в результаті розгляду справи суд намагається обґрунтувати недоліками в доказуванні стороною обвинувачення, при цьому в судовому засіданні перебираючи на себе функції, які в даному випадку виходять за межі його повноважень, а саме, мова йде про те, що суд, не ставлячи будь-якої вимоги перед прокурором, приймаючи рішення про виправдання обвинувачених, обґрунтував своє рішення відсутністю у нього "суттєвих матеріалів".

Прокурор в апеляційній скарзі заявив клопотання про допит потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та про дослідження письмових доказів у провадженні.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не оскаржений.

Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити її без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.02.2022 - без змін, з обґрунтуванням своєї позиції.

Потерпілий ОСОБА_11 про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неприбуття якого не перешкоджає проведенню розгляду за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що від ОСОБА_11 15.01.2024 надійшла заява про розгляд апеляційного провадження за його відсутності у зв`язку зі станом здоров`я (а.п. 164 т. 6), а в заяві від 16.08.2024 ОСОБА_11 додатково вказав, що показання давати не бажає, фактично підтримує показання у суді першої інстанції, претензій до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - не має (а.п. 217 т. 6).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурорів на підтримання доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника та обвинувачених, стосовно яких ухвалено виправдувальний вирок, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, допитавши обвинувачених, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та дослідивши докази у провадженні на часткове задоволення клопотання прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною обвинувачення у суді апеляційної інстанції, з урахуванням позиції сторін в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, використовуючи положення і ч. 2 вказаного процесуального закону.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом, - за нормою ч. 1 ст. 22 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Приписами ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції під час судового провадження та ухваленні вироку дотримані, оскільки висновки суду першої інстанції щодо недоведеності, що в діянні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, - відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судах першої та апеляційної інстанцій доказами, в їх сукупності.

Так, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , кожному, пред`явлено обвинувачення в перевищенні влади, тобто умисному вчиненні як працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина ОСОБА_11 , та супроводжувалось стосовно потерпілого насильством, яке було болісним і таким, що ображало особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування, вчинених групою осіб.

А саме, як указано в обвинувальному акті, 10.06.2016, близько 21 год. 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, здійснював оперативну допомогу слідчо-оперативній групі Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області при проведенні виїзду за заявою ОСОБА_12 щодо вчинення крадіжки речей з його будинку АДРЕСА_3 .

У ході здійснення вказаної допомоги ОСОБА_7 спільно з місцевим дільничним інспектором поліції Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області обвинуваченим ОСОБА_8 , діючи на власний розсуд, прибули до домогосподарства АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_11 , з метою перевірки причетності його до вчинення крадіжки у ОСОБА_12 .

Того ж дня, близько 21 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 , у порушення вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Кримінально-процесуального кодексу України зайшли до вказаного господарства без належно для того дозволу та відразу здійснили фактичне затримання ОСОБА_11 , який спав, та застосували до нього спеціальний засіб "кайданки", без належних для того підстав.

Виводячи фактично затриманого ОСОБА_11 з домогосподарства на вулицю, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 безпідставно нанесли йому тілесні ушкодження по різним частинам тіла: голові, плечам, спині та ногам.

Також нанесли тілесні ушкодження по руці матері ОСОБА_11 - ОСОБА_13 , яка намагалась перешкодити обвинуваченим наносити тілесні ушкодження її сину.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 силоміць вивели ОСОБА_11 на вулицю, посадили його до службового автомобіля та возили по с. Дібрівне Городнянського району.

Близько 23 год. 30 хв. 10.06.2016 обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 доставили ОСОБА_11 до Городнянської ЦРЛ, де його оглянув лікар та зафіксував наявні тілесні ушкодження.

Після огляду, ОСОБА_11 , без складання будь-яких документів, відпустили додому.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 579 від 23.06.2016, ОСОБА_11 завдані наступні тілесні ушкодження: садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів, поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу, синці лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забої м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів та поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу виникли від дії тупого предмету по механізму тиснення та тертя, а у вигляді синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забоїв м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи виникли від дії тупого предмету по механізму удару.

Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування, ОСОБА_11 піддавався впливу не менше 7-ми травмуючих дій.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 580 від 14.06.2016, ОСОБА_13 завдано тілесні ушкодження у виді синця та забиття м`яких тканин правої верхньої кінцівки, які виникли від дії тупого предмету або при ударі об такі, та вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, й могли утворитись 10.06.2016.

Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування ОСОБА_13 піддавалася впливу, як мінімум 1-ої травмуючої дії.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, вина особи повинна бути доведена в законному порядку.

Ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані положення знайшли своє відтворення і у ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, норма ч. 2 якої вказує, що ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Водночас, положеннями ч. 6 ст. 22 КПК України регламентовано, що суд, зберігаючи об?єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов?язків.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, як наголошується в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Між тим, надані стороною обвинувачення докази не доводять, що в діях обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , кожного, є склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, і обставини висунутого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення щодо події кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню в суді, - фактично не підтверджуються дослідженими в судах першої та апеляційної інстанції доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанцій себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, не визнав та пояснив, що 10.06.2016, о 20 год. 50 хв. у форменому одязі прибув на роботу на чергування по охороні громадського порядку м. Городня Чернігівської області.

Приблизно о 21 год., під час отримання ним зброї і спецзасобів, черговий відділу поліції повідомив, що в с. Дібрівне з господарства вчинено крадіжку майна і на місці події в селі знаходиться ДІП ОСОБА_8 .

За вказівкою відповідального від керівництва Городнянського ВП - ОСОБА_20 , він - ОСОБА_7 виїхав на місце події разом з слідчою оперативною групою (надалі - СОГ), до складу якої входили слідчий ОСОБА_16 та оперуповноважений карного розшуку - ОСОБА_18 .

По приїзду у с. Дібрівне, вони зустріли ДІП ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_12 , які повідомили, що ОСОБА_11 з будинку ОСОБА_12 вчинив крадіжку майна.

Слідчий ОСОБА_16 , дізнавшись від ОСОБА_8 , що той знає де проживає ОСОБА_11 , надав йому- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказівку опитати ОСОБА_11 з даних обставин.

Він- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на службовому автомобілі о 21 год. 30 хв. прибули до місця проживання ОСОБА_11 , де у дворі побачили його матір - ОСОБА_13 .

На його запитання, де знаходиться ОСОБА_11 , ОСОБА_13 відповіла, що він у нетверезому стані відпочиває у будинку, "ідіть подивіться".

Вони- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли у будинок, за ними слідом зайшла ОСОБА_13 , яка, включаючи світло, провела їх по коридору через кімнату в іншу кімнату, де в ліжку в трусах лежав ОСОБА_11 .

ОСОБА_13 сказала: "ОСОБА_11 до тебе прийшли", через що ОСОБА_11 підвівся і сів у ліжку.

Він- ОСОБА_7 поставив питання, де був ОСОБА_11 в цей день приблизно з 16 год. і до їх приїзду.

ОСОБА_11 , у свою чергу, запитав, що їм- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібно, встав з ліжка та вийшов у першу кімнату, де випив води.

На його- ОСОБА_7 повторне запитання, де він був і що йому відомо про крадіжку з будинку ОСОБА_12 , ОСОБА_11 обурився та почав висловлюватися на їх з ОСОБА_8 адресу нецензурною лайкою, чіплятися за його- ОСОБА_7 формений одяг та виштовхувати з будинку.

Він, а потім і ОСОБА_8 попросили ОСОБА_11 заспокоїтись, на що ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_8 ногою у живіт, від чого останній відхитнувся.

На його- ОСОБА_7 запитання навіщо він б`є дільничного, ОСОБА_11 повернувся до нього та намагався вдарити, через що він жорстко заблокував його удар та захопив його праву руку. Другою рукою він дістав з поясу кайданки, які мав намір застосувати у відповідності до ст. 45 Закону України "Про національну поліцію", щоб припинити правопорушення, бо ОСОБА_11 вів себе неадекватно та на зауваження припинити опір працівникам поліції - не реагував.

За допомогою ОСОБА_8 вони почали надягати кайданки на ліву руку ОСОБА_11 , під час чого останній вивільнив праву руку, схопив палицю, що була біля печі в першій кімнаті, та вдарив його- ОСОБА_7 по правому передпліччю та вкусив за праву руку.

Потім ОСОБА_11 вільною рукою намагався схопитись за меблі, повалив стілець, який впав йому на ногу.

ОСОБА_11 робив зусилля для вивільнення і іншої руки, але на неї вже були надягнуті кайданки.

Всі події спостерігала ОСОБА_13 , яка також просила сина заспокоїтися.

Після того як надягнули кайданки, ОСОБА_11 трохи заспокоївся та попросив матір зателефонувати до поліції.

ОСОБА_13 піднесла йому телефон та у присутності обвинувачених він мав змогу повідомити службу "102" про те, що дільничний ОСОБА_8 надягнув на нього кайданки.

Коли так і не змогли його заспокоїти та опитати, вирішили відвезти до слідчого, щоб той самостійно його опитав та прийняв рішення щодо юридичної оцінки незаконних дій ОСОБА_11 .

Він- ОСОБА_7 попросив ОСОБА_13 дати сину одяг, але ОСОБА_11 відмовився одягатися і почав на них лаятися, погрожував звільненням та своїми впливовими родичами в Генеральній прокуратурі України. У тій ситуації самостійно вдягнути ОСОБА_11 не виявлялося за можливе, а зробити це матері - ОСОБА_11 не дозволив, він відштовхував і їх і її.

На якийсь його поштовх ОСОБА_13 відлетіла в сторону та вдарилася рукою об меблі, цей висновок він- ОСОБА_7 зробив виходячи з болісного виразу її обличчя.

ОСОБА_11 вимушені були вивести з будинку у тому вигляді, в якому він був, після чого він вже йшов самостійно, а вони йшли за ним, тримаючи його за руки.

На службовому автомобілі ОСОБА_11 , який перебував на задньому сидінні, доставили на місце події за заявою ОСОБА_12 , де працювала СОГ, були інші особи (мешканці села), що і на початку їх приїзду, лежали викрадені речі.

Вважає, що під час слідування, під вагою ОСОБА_11 та нерівностей дороги, кайданки на руках ОСОБА_11 , що були застебнуті позаду, могли стиснутися.

Він- ОСОБА_7 показував покусану ОСОБА_11 руку та казав, що той вдарив його палицею.

Підійшла ОСОБА_21 , яка була першою вчителькою ОСОБА_11 , та запитала останнього навіщо він вдарив бабусю ( ОСОБА_17 ), на той час ОСОБА_11 вже заспокоївся та відповів, що не пам`ятає, оскільки був п`яний, і захотів вибачитися.

За розпорядження слідчого ОСОБА_16 з ОСОБА_11 зняли кайданки, від кайданок у нього на руках дійсно були крововиливи.

У нього- ОСОБА_7 ключів від кайданок не було, про що він повідомив, тоді ОСОБА_8 своїми ключами зняв з ОСОБА_11 кайданки.

До автомобіля підійшов ОСОБА_22 разом з матір`ю ОСОБА_17

ОСОБА_17 впізнала в ОСОБА_11 хлопця, який її побив.

ОСОБА_11 попросив дозволу вийти з автомобіля, щоб попросити у неї вибачення, а коли вийшов, то ззаду до нього підбіг ОСОБА_22 та вдарив його один раз кулаком ззаду по голові за побиття матері.

Слідчий ОСОБА_16 дав вказівку всім їхати на медичне освідування.

Він- ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 заїжджали до будинку останнього, звідки ОСОБА_13 винесла одяг сину, який він одягнув в автомобілі.

До Городнянської ЦРЛ приїхали на двох автомобілях, в першому був він- ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , в іншому - ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та інші працівники поліції.

ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , які пройшли першими огляд, повернулися до с. Дібрівне.

Коли ОСОБА_11 проходив огляд, в кабінеті був лікар ОСОБА_23 , сам ОСОБА_11 та слідчий ОСОБА_16 , він- ОСОБА_7 та ОСОБА_18 були під кабінетом.

ОСОБА_11 після проходження огляду вийшов з кабінету лікаря, куди зайшов він- ОСОБА_7 на пропозицію ОСОБА_16 .

Під кабінетом ОСОБА_11 чекав ОСОБА_18 .

Коли він- ОСОБА_7 проходив освідування, до кабінету забіг ОСОБА_18 та повідомив, що ОСОБА_11 штовхнув його та втік, тоді працівники поліції стали вчиняти дії до його пошуку, які не дали результату, бо була темна пора доби і багато чагарників.

Шукали ОСОБА_11 скрізь, в тому числі і їздили декілька разів в сторону с. Дібрівне. ОСОБА_11 по дорозі не бачили.

Вдруге в с. Дібрівне заїхали до місця проживання ОСОБА_11 , проте ОСОБА_13 повідомила ОСОБА_16 , що ОСОБА_11 відсутній.

Він- ОСОБА_7 з ОСОБА_8 16.06.2016 в м. Мена пройшли судово-медичну експертизу, де у нього-обвинуваченого особисто були виявлені укушені рани правої кисті руки та садна від удару палицею правого передпліччя.

Ніякої необхідності "вибивати" з ОСОБА_11 зізнання не було при наявності свідчень ОСОБА_12 та виявлення вкрадених ним речей, на яких він- ОСОБА_7 вважав обов`язково повинні були залишитись його відбитки та знищити їх він не мав можливості.

Єдиною метою вимушеного застосування до ОСОБА_11 кайданок було припинення незаконних насильницьких дій з його боку по відношенню до них як працівників поліції, що ОСОБА_11 як колишній працівник міліції добре знав наслідки застосування таких дій.

Всі свідчення ОСОБА_11 , він- ОСОБА_7 вважає надуманими з метою уникнення кримінальної відповідальності за крадіжку речей з будинку ОСОБА_12 і замаху на вчинення крадіжки з будинку ОСОБА_22 , де його застала мати останнього - ОСОБА_17 , яку він і побив (а.п. 15-18, 23-27 т. 5, а.п. 131-133 т. 6).

Обвинувачений ОСОБА_8 також себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, не визнав та в судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанцій надав пояснення аналогічні за змістом поясненням ОСОБА_7 .

Зокрема, вказав, що 10.06.2016, о 20 год. 30 хв. йому, як дільничному інспектору з зоною обслуговування с. Дібрівне, зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_24 та повідомив, що ОСОБА_11 викрав з будинку ОСОБА_12 -мешканця цього ж села ноутбук та бензопилу.

Він- ОСОБА_8 вирішити їхати на місце події, про що повідомив ОСОБА_24 .

Взявши службове посвідчення, бланки відповідних процесуальних документів, він- ОСОБА_8 на своєму мотоциклі в цивільному одязі поїхав на місце події до будинку ОСОБА_12 .

Під`їжджаючи до будинку, на перехресті вулиць побачив жителів с. Дібрівне, серед яких були ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_12

ОСОБА_12 повідомив його- ОСОБА_8 , що він у своєму будинку спіймав ОСОБА_11 , який копирсався в його речах, а потім вибіг на вулицю. ОСОБА_12 пішов за ОСОБА_11 та на землі неподалік паркану домоволодіння, яке знаходилося через двір від його господарства, виявив викрадені у нього ОСОБА_11 речі: бензопилу, алюмінієву каструлю та миску, подовжувач, а ОСОБА_26 повідомив, що знайшов ноутбук ОСОБА_12 на узбіччі дороги неподалік господарства останнього.

ОСОБА_12 також повідомив, що 10.06.2016, приблизно о 16 год., він- ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 та ОСОБА_27 вживали спиртні напої в селі за клубом, а ОСОБА_22 вказав, що приблизно о 18 год. ОСОБА_11 вдарив його матір - ОСОБА_17 , коли вона виявила того у своєму будинку та намагалася з`ясувати, що він там робить.

Він- ОСОБА_8 про обставини таких дій ОСОБА_11 повідомив черговому частини Городнянського ВП ОСОБА_28 , якого попросив направити на місце події в с. Дібрівне СОГ, до приїзду якої відібрав у ОСОБА_12 заяву про вчинення у нього крадіжки.

Приблизно о 21 год. 15 хв. на місце події в с. Дібрівне на службовому автомобілі ВАЗ 2107 прибула СОГ у складі: слідчого ОСОБА_16 , оперуповноваженого карного розшуку ОСОБА_18 та ОСОБА_7 .

Слідчий ОСОБА_16 , вислухавши його- ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про обставини вчинення у останнього крадіжки майна ОСОБА_11 , надав вказівку йому- ОСОБА_8 та ОСОБА_7 опитати ОСОБА_11 з приводу вчиненої крадіжки.

Він- ОСОБА_8 та ОСОБА_7 о 21 год. 30 хв. на службовому автомобілі прибули до місця проживання ОСОБА_11 .

У дворі побачили ОСОБА_13 , яка на запитання щодо місця перебування ОСОБА_11 , відповіла, що він у нетверезому стані спить у будинку, у чому вони можуть пересвідчитись.

Вони- ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та ОСОБА_13 зайшли у будинок.

Пройшовши у дальню кімнату у супроводі ОСОБА_13 , яка включала скрізь світло, вони в ліжку побачили ОСОБА_11 в трусах, якому ОСОБА_13 сказала: "ОСОБА_11 до тебе прийшли...та наш дільничний".

ОСОБА_11 сів у ліжку, а ОСОБА_7 задав питання про те, що ОСОБА_11 робив з 16 год. 10.06.2016, на що той запитав: "що вам потрібно?", встав з ліжка, вийшов у першу кімнату, та став пити воду, вони пройшли за ним.

На повторне запитання ОСОБА_7 : "де ОСОБА_11 був і що йому відомо про крадіжку з будинку ОСОБА_12 .?", ОСОБА_11 обурився та почав в їх бік висловлюватися нецензурною лайкою і чіплятися за формений одяг ОСОБА_7 .

Вони просили ОСОБА_11 заспокоїтись.

Не реагуючи на їх зауваження, ОСОБА_11 несподівано вдарив його- ОСОБА_8 ногою у живіт, через що він відхитнувся, зробивши крок, а ОСОБА_7 запитав - навіщо він ( ОСОБА_11 ) вдарив його ( ОСОБА_8 ).

ОСОБА_11 , почувши оклик ОСОБА_7 , повернувся до нього і намагався вдарити, але ОСОБА_7 заблокував удар та захопив його руку, діставши з поясу кайданки.

Він- ОСОБА_8 , оговтавшись від удару, підійшов до ОСОБА_11 та схопив його за іншу руку.

ОСОБА_7 одягнув кайданки на одну руку, однак ОСОБА_11 вивільнив іншу руку, хапався нею за меблі у кімнаті, повалив собі на ногу стілець, вкусив ОСОБА_7 за праву руку.

За всім спостерігала ОСОБА_13 , яка також просила сина заспокоїтися.

ОСОБА_11 попросив матір зателефонувати до поліції і з її допомогою він повідомив службу "102" про те, що йому він- ОСОБА_8 надягнув кайданки.

ОСОБА_7 попросив ОСОБА_13 дати сину одяг, оскільки він був в трусах. Однак, ОСОБА_11 почав лаятись на них, погрожував впливовими родичами в Генеральній прокуратурі та звільненням, і в категоричній формі заборонив матері це робити, плечима відштовхнув його з ОСОБА_7 і штовхнув матір, від чого та відскочила у бік і вдарилася рукою об меблі.

ОСОБА_11 вимушені були вивести з будинку у тому вигляді, в якому він перебував.

Єдиною метою вимушеного застосування кайданок було припинення його незаконних насильницьких дій по відношенню до них як працівників поліції, про недопустимість чого він, як колишній працівник міліції, добре знав.

Коли так і не змогли заспокоїти ОСОБА_11 , вирішили відвезти його до слідчого, щоб той самостійно його опитав та прийняв рішення щодо юридичної оцінки незаконних дій ОСОБА_11 .

Вже на вулиці ОСОБА_11 поводив себе нормально.

На службовому автомобілі ОСОБА_11 , який перебував на задньому сидінні, доставили на місце події, де працювала СОГ, там же були ті ж самі люди, які були при їх приїзді.

До автомобіля підійшла ОСОБА_21 - перша вчителька ОСОБА_11 та попросила дозволу поговорити з ним.

ОСОБА_16 надав вказівку зняти з ОСОБА_11 кайданки, що він- ОСОБА_8 і зробив за допомогою ключа, що був у нього в кишені. Мабуть від рухів ОСОБА_11 та додатково від способу його перевезення, в області кайданок у нього утворилися ушкодження на зап`ястях у виді крововиливів. ОСОБА_11 скаржився.

Підійшла до автомобіля разом з сином і ОСОБА_17 , яка впізнала ОСОБА_11 як хлопця, який її побив до цього.

ОСОБА_11 вийшов з автомобіля, щоб вибачитися, а до нього підбіг ОСОБА_22 та вдарив рукою по голові ззаду, вказавши, що це за побиття матері.

За вказівкою слідчого ОСОБА_16 поїхали в Городнянську ЦРЛ на медичне освідування.

Особисто він- ОСОБА_8 і ОСОБА_17 поїхали до лікарні на другому автомобілі, який викликали, а тому він не знає чи заїжджали з місця події по дорозі до лікарні до дому ОСОБА_11 , який у супроводі поїхав до лікарні на автомобілі СОГ.

Освідування першими проходили він та ОСОБА_17 , після чого він- ОСОБА_8 склав рапорт, в якому зазначив протиправні дії ОСОБА_11 , який передав слідчому ОСОБА_16 для подальшої його реєстрації черговим Городнянського ВП.

Від ОСОБА_16 він дізнався, що ОСОБА_11 втік від ОСОБА_18 .

Його- ОСОБА_8 та ОСОБА_17 та службовим автомобілем відвезли до с. Дібрівне (а.п. 11-14, 23, 27-28 т. 5, а.п. 133 т. 6).

В суді апеляційної інстанції 20.06.2023 ОСОБА_7 , окрім іншого, показав, що під час досліджуваних подій, він перебував у форменому одязі працівника поліції.

Він- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приїхали у складі СОГ в с. Дібрівне за повідомлення ОСОБА_12 про вчинення ОСОБА_11 крадіжки майна з його будинку, під час чого виконували вказівки слідчого ОСОБА_16 , зокрема опитати ОСОБА_11 , де він був у певний проміжок часу.

Вони приїхали до будинку, де перебував ОСОБА_11 , кому належав вказаний будинок - йому відомо не було.

Фактично з дозволу ОСОБА_13 та у її супроводі він з ОСОБА_8 зайшли до кімнати у будинку, де був ОСОБА_11 , який лежав в ліжку в нетверезому стані, але не спав.

ОСОБА_11 був у трусах чи шортах.

Його запитали, де він був з 16.00 год. до їх приїзду, на що він почав висловлюватися нецензурною лайкою, почав запитувати чого вони прийшли і став хапати його ОСОБА_7 за формений одяг та виштовхувати з будинку, ОСОБА_8 ударив ногою в живіт, а його - ОСОБА_7 вкусив за руку.

Крім того, ОСОБА_11 розмахував руками та ногами, через що він- ОСОБА_7 дістав кайданки, які надів на ОСОБА_11 і його вивели з будинку та посадовили в службовий автомобіль.

При цьому були присутні мати та бабуся ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 привезли на місце події, де працювала СОГ.

Дізналися, що він в цей день побив бабусю - ОСОБА_17 .

За допомогою фельдшера до ОСОБА_11 , який сидів в машині, підійшла ОСОБА_17 , яка його впізнала і сказала, що саме ОСОБА_11 її вдарив, на що ОСОБА_11 вибачився, заспокоївся і за вказівкою ОСОБА_16 з нього зняли кайданки.

ОСОБА_11 повезли в лікарню на освідування, де всі пройшли медичний огляд.

На ОСОБА_11 хотіли скласти протокол за ст. 185 КУпАП - непокора, але той втік з лікарні за повідомленням іншого працівника поліції.

Для його пошуку, по вказівці керівника, була обслідувана територія лікарні.

До лікарні приїхали їх керівники приблизно о 23.00 год.

Отже, оскільки ОСОБА_11 на їх вимоги пояснити причину перебування того у будинку ОСОБА_29 відреагував агресією, накинувшись на них, спричинивши тілесні ушкодження та побої, через що вони і вимушені були надягнути на нього кайданки, від смикання яких, через власні незаконні дії, той і отримав легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді саден обох променево-зап`ясних суглобів та поріз правого з них, які, як і його стан сп`яніння, були зафіксовані оглядом чергового лікаря Городнянської ЦРЛ, звідки той втік.

По приїзду до відділку поліції, він- ОСОБА_7 виклав всі події в рапорті.

Натомість вважає, що в обвинуваченні, всупереч встановленим фактичним обставинам, безпідставно вказано: про його- ОСОБА_7 начебто допомогу СОГ; їх з ОСОБА_8 прибуття до ОСОБА_11 на власний розсуд; потрапляння до будинку без належного дозволу і застосування спецзасобу без належних для того підстав; про подальше нанесення тілесних ушкоджень по різним частинам тіла ОСОБА_11 : голові, плечам, спині та ногах; про фактичне затримання ОСОБА_11 , безпідставне поміщення до службового автомобіля і перевезення по селу та відпускання, без конкретизації ким саме, з лікарні додому.

Стверджує, що застосування ними фізичної сили до ОСОБА_11 не виходило за межі наданих їм законом повноважень і охоплювалося вимогами ст.ст. 42-45 Закону України "Про національну поліцію", згідно яких працівнику поліції надано право самостійно вибирати вид поліцейських заходів примусу і ними було обрано один з найлегших таких видів - застосування спеціальних засобів (кайданки), який негайно закінчився після того, як ОСОБА_11 припинив свої незаконні дії.

В ситуації, що склалася, на його- ОСОБА_7 переконання, вони не мали можливості припинити дії ОСОБА_11 іншим чином, ніж застосування спеціальних засобів на його фізичну силу і заподіяння кожному з них на підставі висновків судово-медичних експертиз легких тілесних ушкоджень і побоїв, що виявлені у всіх трьох учасників події, які і свідчать про пропорційність застосованих ними поліцейських заходів.

Після конфлікту у той день в лікарні ОСОБА_11 не скаржився на погіршення самопочуття, його зовнішній вигляд не свідчив про заподіяння йому істотної шкоди, що голослівно зазначено в обвинуваченні (а.п. 127, 130-133 т. 6).

Фактично такі ж показання надав суду апеляційної інстанції 20.06.2023 і ОСОБА_8 , додавши що під час описаних подій у будинку ОСОБА_11 особисто його вдарив ногою в живіт (а.п. 126, 133 т. 6).

Наведені показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 узгоджуються між собою та іншими доказами у провадженні, зокрема показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 і ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_12 помер, що підтверджено актовим записом про смерть № 160 від 04.06.2020 (а.п. 39-40 т. 5), а тому суд першої інстанції, відступивши від принципу безпосередності виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 23 КПК України, відтворив аудіофайл з показаннями ОСОБА_12 , який був приведений до присяги попереднім складом суду, попереджений про кримінальну відповідальність і була забезпечена можливість поставити запитання усіма учасниками судового розгляду, в тому числі забезпечено право на перехресний допит (а.п. 29, 35-38 т. 2, а.п. 50 т. 5).

З показань свідка ОСОБА_12 випливає, що за досліджуваних подій він разом з ОСОБА_22 в с. Дібрівне за Будинком культури вирішили розпити горілку.

Там зустріли ОСОБА_11 та ще одного хлопця, який відразу пішов, отже втрьох вони вжили горілку після чого розійшлися.

ОСОБА_12 пішов проводжати ОСОБА_30 , а ОСОБА_11 поїхав на велосипеді в сторону свого будинку.

Через годину ОСОБА_12 прийшов у свій будинок, де виявив розкриті двері, а у кімнаті побачив ОСОБА_11 , який рився в його речах.

ОСОБА_11 втік, а ОСОБА_12 , перевіривши, що зникло, виявив відсутність ноутбуку, бензопили, посуду з кольорового металу.

ОСОБА_12 пішов до матері ОСОБА_11 - ОСОБА_13 та розповів їй, що сталося.

ОСОБА_13 завела ОСОБА_12 в будинок, де на ліжку спав ОСОБА_11 .

Оскільки розмови з ОСОБА_11 не вийшло, ОСОБА_12 пішов порадитись з приводу таких подій до ОСОБА_26 , який сказав, що недалеко від дому ОСОБА_12 у траві знайшов ноутбук і показав його останньому.

ОСОБА_12 впізнав свій ноутбук, а ОСОБА_26 провів його до місця знахідки. Вирішили викликати дільничного ОСОБА_8 , який, по приїзду, зафіксував заяву про крадіжку, за якою на місце події направили СОГ.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 доставили на місце події ОСОБА_11 , який поводився агресивно.

Там же ОСОБА_17 впізнала ОСОБА_11 як такого, що побив її у неї в будинку того ж дня.

ОСОБА_7 показував покусану ОСОБА_11 руку та скаржився, що той чинив опір працівникам поліції.

У високій траві під поваленим парканом нежилої хати, приблизно 5 метрів від того місця, де знайшли ноутбук, знайшли і бензопилу та посуд з кольорових металів.

Повідомили, що розслідування крадіжки майна передали до міського відділу, однак на допити ОСОБА_12 не викликали і доля кримінальних проваджень залишається невизначеною.

Як пояснив суду першої інстанції 29.10.2021 свідок ОСОБА_22 , він 10.06.2016 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в денний час розпивали горілку, вжили 2,5 л. на трьох.

Після повернення додому він-свідок одразу ліг відпочити, а потім дізнався від своєї матері, що невідомий чоловік заходив до нього в будинок та вдарив матір кулаком по голові, завдавши їй тілесних ушкоджень.

Також від сусідів він- ОСОБА_22 дізнався про факт крадіжки майна з будинку ОСОБА_12 того ж дня та про те, що останній застав ОСОБА_11 в своєму будинку, коли той нишпорив в його речах.

ОСОБА_11 був доставлений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до місця крадіжки майна ОСОБА_12 в автомобілі. Він був одягнутий тільки в нижню білизну, поводив себе агресивно, нецензурно висловлювався.

ОСОБА_7 скаржився на те, що ОСОБА_11 покусав його та вдарив ОСОБА_8 .

До автомобіля підійшла його матір - ОСОБА_17 та впізнала в ОСОБА_11 нападника, що її побив того дня.

ОСОБА_11 випустили з автомобіля, він штовхався ліктями, бив ногами по колесах автомобіля.

Ображений на дії ОСОБА_11 по відношенні до матері, він- ОСОБА_22 вдарив ОСОБА_11 по голові. Поліцейські припинили цю сутичку.

Після закінчення огляду місця події, працівники поліції разом з його- ОСОБА_22 матір`ю та ОСОБА_11 поїхали до м. Городні для проходження медичного огляду.

Мама - ОСОБА_17 написала заяву про завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , але справа ніким не розслідувалася, а в Городнянському відділі поліції йому- ОСОБА_22 повідомили, що справу за вказівкою керівництва передали до Чернігівського відділу поліції. Жодного рішення по цій справі не приймалося.

Здоров`я матері з того часу значно погіршилось.

На час допиту його- ОСОБА_22 , мама- ОСОБА_17 , 1930 року народження, померла (а.п. 81-82 т. 5).

Згідно пояснень свідка ОСОБА_25 , наданих в суді першої інстанції 29.10.2021, він є завідувачем ФАП (фельдшерсько-акушерський пункт) у с. Дібрівне.

10.06.2016 йому зателефонувала ОСОБА_21 і сказала, що побили сусідку - ОСОБА_17 .

Вийшовши на вулицю, він-свідок побачив ОСОБА_26 , ОСОБА_32 та ОСОБА_12 .

Від ОСОБА_12 почув, що у нього ОСОБА_11 вкрав речі та побив сусідку ОСОБА_17 .

Викликав дільничного ОСОБА_8 та разом дочекалися поліцейських з м. Городня.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поїхали за вказівкою слідчого до ОСОБА_11 , а він- ОСОБА_25 з ОСОБА_21 пішов до ОСОБА_17 , де надавав протягом 20-40 хвилин медичну допомогу, а потім повернулись на вулицю.

У поліцейській машині побачив ОСОБА_11

ОСОБА_8 скаржився, що ОСОБА_11 його обплював, та витирав куртку, а ОСОБА_7 показував, що ОСОБА_11 вкусив його за руку.

Його- ОСОБА_25 запросили як понятого в будинок.

ОСОБА_17 впізнала в машині ОСОБА_11 , як такого, що заподіяв їй тілесні ушкодження, а до того казала йому- ОСОБА_25 , що в її будинку ОСОБА_11 наніс їй удар в обличчя, зламав окуляри та забрав якісь речі або документи.

У ОСОБА_17 він-свідок бачив тілесні ушкодження на обличчі і руці та зламані окуляри. ОСОБА_17 була збентежена гематомою на обличчі і не змогла збагнути, за що її побили.

У 2021 році ОСОБА_17 померла.

ОСОБА_11 на місці події знав, що він- ОСОБА_25 працює фельдшером, але будь-яких скарг на стан здоров`я не висував, хоча при потребі міг звернутися до нього (а.п. 80-81 т. 5).

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні суду першої інстанції 04.02.2022 показав, що ОСОБА_12 прийшов до нього ввечері 10.06.2016 та розповів, що застав ОСОБА_11 у своєму будинку, коли той рився в його речах та втік. У ОСОБА_12 пропали ноутбук, пила, посуд з кольорових металів та подовжувач.

Тоді він- ОСОБА_26 повідомив, що виявив ноутбук недалеко від дому ОСОБА_12 у траві та показав знахідку.

Вони вирішили викликати дільничного ОСОБА_8 , а той зафіксував заяву повідомленням про крадіжку до поліції.

На місце події направили СОГ.

По приїзду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 доставили на місце огляду ОСОБА_11 , який поводився агресивно, висловлювався нецензурною лексикою, плював у бік оточуючих, був у кайданках.

ОСОБА_17 , яка перебувала тут же, впізнала ОСОБА_11 , як такого, що побив її у неї в будинку.

Також, він- ОСОБА_26 бачив, що в ОСОБА_7 була вкушена рука та розірвана сорочка.

Пам`ятає, що по приїзду поліцейських за парканом закинутого господарства ближче до траси знайшли бензопилу та миски, які впізнав ОСОБА_12 як такі, що у нього були викрадені (а.п. 173-174 т. 5).

Свідок ОСОБА_19 у своїх показаннях в суді першої інстанції 29.10.2021 пояснив, що на час досліджуваних подій він працював начальником слідчого відділення.

Про події, що відбувалися, йому-свідкові відомо зі слів слідчого ОСОБА_16 , який телефоном його-свідка сповістив, що їде на виклик в с. Дібрівне, оскільки надійшло повідомлення про вчинення крадіжки майна ОСОБА_12 та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .

Очевидці вказували, що правопорушення вчинив ОСОБА_11 , якого ОСОБА_12 застав під час вчинення крадіжки у своєму будинку.

У подальшому ОСОБА_16 зателефонував йому- ОСОБА_19 з с. Дібрівне і повідомив, що при опитуванні ОСОБА_11 з обставин подій, на які вказували ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , він вчинив непокору працівникам поліції, тому до нього поліцейськими були застосовані спеціальні засоби - кайданки.

ОСОБА_11 направили на огляд в лікарню, яку він залишив самовільно (а.п. 78-79 т. 5).

У судовому засіданні суду першої інстанції 29.10.2021 свідок ОСОБА_16 показав, що він очолював СОГ 10.06.2016, яка виїжджала в с. Дібрівне Городнянського району за заявою ОСОБА_12 про крадіжку майна.

Приїхавши за адресою, ОСОБА_12 повідомив, що він застав односельця ОСОБА_11 у своєму будинку, коли той намагався винести майно, ОСОБА_12 докладав зусиль йому перешкодити, але ОСОБА_11 вирвався та побіг з майном у невідомому напрямку.

Як старший групи він- ОСОБА_16 надав вказівку ОСОБА_7 і ОСОБА_8 встановити особу, на яку прямо вказав ОСОБА_12 - ОСОБА_11 та його опитати, а тому саме за його вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приїхали до місця проживання ОСОБА_11

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 доставили ОСОБА_11 на місце події, де проводився огляд.

ОСОБА_11 поводився неадекватно, застосовував ненормативну лексику у бік працівників поліції та людей, які були присутні.

Його поведінка давала підстави вважати, що він був у нетверезому стані або під дією наркотичних засобів.

ОСОБА_11 казав, що йому сильно затягнули кайданки, а тому він- ОСОБА_16 дав команду їх зняти чи послабити, точно не пам`ятає.

Вважає, що кайданки на ОСОБА_11 могли затягнутися через його неадекватну поведінку, що супроводжувалася активними рухами.

Особисто він-свідок тілесних ушкоджень на ОСОБА_11 , окрім тих, що утворилися від кайданок, можливо тільки на одній руці - не бачив.

ОСОБА_7 , коли приїхали на місце події, послався на те, що ОСОБА_11 вчинив злісну непокору, вкусив його за руку, демонструючи її, а ОСОБА_8 - вдарив ногою у живіт.

ОСОБА_11 визнавав, що вдарив ОСОБА_17 і вибачався за це.

Під час огляду місця події, куди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 доставили ОСОБА_11 , він- ОСОБА_16 спостерігав якийсь конфлікт, не виключно між ОСОБА_11 та ОСОБА_22 (сином ОСОБА_17 ), було багато жителів села, чулися крики.

Оскільки була невідкладна потреба доставити ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до лікарні на огляд на предмет виявлення тілесних ушкоджень, а також і ОСОБА_11 додатково для дослідження стану, в якому він перебував, бо злісна непокора працівникам поліції може нести кримінальну відповідальність, він-слідчий вирішив за необхідне везти всіх в лікарню, для чого викликали ще один службовий автомобіль.

Дорогою до м. Городні заїхали додому до ОСОБА_11 за його одягом, який надала ОСОБА_13 .

По приїзду до Городнянської лікарні ОСОБА_11 , потерпілу ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 оглянув черговий лікар.

У ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження на зап`ястях від наручників. Чи був підтверджений стан сп`яніння - він не пам`ятає, проте лікарем були складені відповідні медичні документи.

Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також була підтверджена лікарем.

Як повідомив ОСОБА_18 , що перебував біля ОСОБА_11 , той втік з лікарні.

11.06.2016 він- ОСОБА_16 вніс відомості в ЄРДР за заявами ОСОБА_12 та ОСОБА_17 про кримінальні правопорушення.

До внесення відомостей в ЄРДР, він-свідок не міг і не приймав рішення про затримання ОСОБА_11 у змісті закону. Попередньо планувалося привезти ОСОБА_11 до райвідділу, зібрати необхідні документи і після того, оцінивши ризики, приймати рішення про затримання ОСОБА_11 в порядку ст. 208 КПК України. Згідно практики у Городнянському районному відділі поліції, рішення про затримання приймається керівництвом після узгодження з місцевою прокуратурою.

На його- ОСОБА_16 переконання, за обставин подій 10.06.2016, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були законні підстави застосувати до ОСОБА_11 кайданки.

ОСОБА_11 , після того як з нього зняли кайданки на місці події, у подальшому перебував весь час - без кайданок (а.п. 79-80 т. 5).

Доводи прокурора про те, що викладені судом показання свідка ОСОБА_16 не відповідають дійсності, оскільки під час його допиту останній чітко вказав, що дав вказівку ОСОБА_7 і ОСОБА_8 встановити лише місце знаходження ОСОБА_11 та, за можливості, його опитати, а вказівок доставляти ОСОБА_11 на місце події, а тим більше затримувати не надавав, - не є беззастережними, оскільки у викладених судом показаннях ОСОБА_16 взагалі не має посилань щодо надання/ненадання ним вказівок на затримання ОСОБА_11 , як і не вказував свідок і того, на що посилається прокурор, що на той час не існувало доказів причетності ОСОБА_11 до вчинених нібито ним крадіжки речей у ОСОБА_12 , а також побиття ОСОБА_17 , навіть за тим, що ОСОБА_11 визнав побиття ним ОСОБА_17 , через що вибачався перед нею, а щодо крадіжки, то на нього прямо вказав ОСОБА_12 , який застав ОСОБА_11 у своєму будинку з викраденим майном, який з ним і втік.

Щодо заперечень свідка ОСОБА_16 проти надання ним вказівки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про доставляння ОСОБА_11 на місце події - крадіжки майна ОСОБА_12 , то викладені у вироку показання свідка наче про надання такої вказівки - слід оцінювати у загальній сукупності викладених показань свідка, які до того ж не вказують на перевищення влади кожним з обвинувачених, які, через описані активні (неадекватні) дії ОСОБА_11 , не могли виконати вказівку слідчого щодо опитування ОСОБА_11 безпосереднього за місцем його проживання, що і стало підставою для його доставляння на місце роботи СОГ.

У який спосіб, на думку прокурора, могло бути проведено опитування ОСОБА_11 , на якого прямо вказав ОСОБА_12 як на особу, яка вчинила крадіжку його майна 10.06.2021 у зв`язку з чим на місце події і приїхала СОГ, коли саме та за яких умов, - з апеляційної скарги прокурора не випливає.

В судових засіданнях суду апеляційної інстанції свідки ОСОБА_19 23.01.2024 та ОСОБА_16 20.08.2024 надали аналогічні пояснення тим, що надавали в суді першої інстанції (а.п. 176-177, 219-221 т. 6).

При цьому свідок ОСОБА_16 , уточнивши свої показання в суді першої інстанції, послався і на те, що він дійсно давав вказівку при встановленні місця перебування ОСОБА_11 доставити його на місце події - крадіжки майна ОСОБА_12 .

ОСОБА_11 , який перебував в стані сп`яніння, привезли в кайданках, бо він, за повідомленням, вчинив опір та злісну непокору, під час чого вдарив ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 вкусив за руку.

ОСОБА_11 поводив себе агресивно та неадекватно.

ОСОБА_22 повідомив, що ОСОБА_11 побив його матір, похилого віку, а ОСОБА_17 впізнала в ОСОБА_11 нападника.

ОСОБА_11 намагався вирватися та зняти кайданки, від чого на руках утворилися потертості, а кайданки ще більше затягнулися на руках, тому ОСОБА_11 попросив їх зняти, що і зробили, оскільки він трохи заспокоївся.

Окрім тілесних ушкоджень від кайданок, він-свідок ОСОБА_16 інших тілесних ушкоджень на ОСОБА_11 - не бачив.

Між ОСОБА_11 та ОСОБА_22 відбулася суперечка, але він-свідок не бачив, щоб хтось завдавав ОСОБА_11 ушкоджень.

Він- ОСОБА_16 дав вказівку всіх направити до лікарні на освідування.

ОСОБА_11 самостійно покинув лікарню.

Стосовно ОСОБА_11 мали намір скласти протокол про адміністративне правопорушення та для подальшого проведення слідчих дій, але оскільки він самостійно покинув лікарню, тобто ухилився від явки до правоохоронних органів, до на наступний день в ЄРДР були внесені відомості про крадіжку (заявник ОСОБА_12 ) та нанесення ним тілесних ушкоджень (заявник ОСОБА_17 ).

Доля кримінальних проваджень йому-свідкові невідома, оскільки був змінений орган досудового розслідування.

Що стосується свідка ОСОБА_19 , то він припустив, що ОСОБА_11 доставляли в медичний заклад для освідування на стан сп`яніння, а зі слів ОСОБА_16 йому-свідкові відомо, що, поки чекали лікаря, ОСОБА_11 вийшов на вулицю і потім його ніхто не бачив, а тому вважає, що ОСОБА_11 освідування так і не пройшов.

До внесення відомостей в ЄРДР питання про затримання особи не могло бути.

Чи складався протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_11 в той день - йому не відомо.

Вважає, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 діяли правомірно.

Кримінальне провадження щодо них було порушено відразу.

Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції 01.10.2021 свідок ОСОБА_18 пояснив, що перебував в складі СОГ, яка виїздила в с. Дібрівне по заяві ОСОБА_12 про крадіжку ОСОБА_11 речей з його будинку.

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за вказівкою старшого групи ОСОБА_16 мали доставити ОСОБА_11 на місце події для опитування з обставин заяви.

По приїзду з ОСОБА_11 , вони доповіли, що той вчинив злісну непокору і покусав ОСОБА_7 , а також вдарив ногою в живіт ОСОБА_8 , тому вони застосували фізичний примус та кайданки.

ОСОБА_11 перебував на задньому сидінні автомобіля, одягнений був в нижню білизну. Він нецензурно висловлювався та вів себе агресивно.

Коли до автомобіля підвели ОСОБА_17 , вона впізнала у ОСОБА_11 чоловіка, який побив її того ж дня.

Після складання необхідних документів на місці події, вони направились до Городнянської лікарні для проведення медичного огляду.

Кайданки на той момент з ОСОБА_11 зняли, оскільки він заспокоївся та більше не лаявся.

Дорогою до Городні заїхали додому до ОСОБА_11 за його одягом.

Після приїзду до Городнянської лікарні всіх оглянув лікар.

На вулиці, біля лікарні, ОСОБА_11 відштовхнув його- ОСОБА_18 та швидко побіг з території лікарні (а.п. 49-50 т. 5).

Судом першої інстанції приймалося рішення про допит свідка ОСОБА_23 в режимі відеоконференції з Буським районним судом Львівської області (а.п. 52-53 т. 5)

Однак, зважаючи на те, що лікар ОСОБА_23 перебуває на території іншої області і внаслідок карантинних обмежень не міг безпосередньо брати участь як свідок при новому розгляді провадження, за згодою його учасників в судовому засіданні в суді першої інстанції також був відтворений аудіофайл з показаннями вказаного свідка, який допитувався в судовому зсіданні іншим складом суду, був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність і була забезпечена можливість поставити запитання усіма учасниками судового розгляду, в тому числі забезпечено право на перехресний допит (а.п. 141-143 т. 2).

З показань свідка ОСОБА_23 убачається, що 10.06.2016 року він перебував на роботі, був черговим лікарем Городнянської ЦРЛ.

У нічний час приїхали працівники поліції.

З ними були ОСОБА_11 та ОСОБА_17 .

Він-свідок проводив огляд ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за стандартною процедурою в присутності чергової санітарки.

Кожна особа оглядалась окремо. Спочатку були заслухані скарги, потім проводився зовнішній огляд на наявність тілесних ушкоджень, після цього з`ясовувався анамнез, встановлювався діагноз та надавалися медичні рекомендації.

При огляді ОСОБА_11 встановлено, що останній перебував в стані психомоторного збудження, був балакучий, вживав ненормативну лексику.

Він-лікар запитував ОСОБА_11 чи били його працівники поліції, але той на побиття не скаржився, вказував на біль в ділянці зап`ясть, де також були й видимі сліди від кайданок. Всі тілесні ушкодження та результати огляду були відображені у відповідних документах.

ОСОБА_11 було запропоновано пройти перевірку за допомогою алкотесту, але той відмовився, тому він, як лікар, мав визначити стан по зовнішніх ознаках, які були явно присутні, в тому числі запах алкоголю з ротової порожнини, зовнішній вигляд, поведінка, мова.

У ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також були виявлені тілесні ушкодження, які ним відображені в медичних документах, переданих у подальшому експертам (а.п. 111 т. 5).

Показання вказаних свідків, узгоджуються між собою, доповнюють одне одного.

Підстав для обмови вказаними свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 чи ОСОБА_11 не вказала ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту.

Не встановлені такі обставини і під час судового провадження у судах першої та апеляційної інстанцій.

А тому, показання вказаних свідків суд і поклав в основу вироку.

Крім того, наведені показання свідків частково узгоджуються з показаннями ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі прокурора міститься посилання на те, що у вироку суду першої інстанції пояснення потерпілого ОСОБА_11 викладено неповно.

Однак прокурор не заперечував того, що дійсно на початку судового провадження у суді першої інстанції 02.08.2021 ОСОБА_11 погодився з показаннями обвинувачених щодо його провокаційних та протиправних дій по відношенню до працівників поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що він пов`язав з впливом сторони захисту на нього.

Проте, ні ОСОБА_11 в суді першої інстанції, ні прокурор на різних стадіях провадження не послалися на те, як вплив на ОСОБА_11 з боку захисника ОСОБА_10 об`єктивно спотворив показання потерпілого, надані надалі у судовому засіданні 02.08.2021 при дослідженні обставин висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення.

Самі по собі твердження сторони обвинувачення, що адвокат ОСОБА_10 приїжджав додому до ОСОБА_11 , погрожував йому, його матері та бабусі тим, що ОСОБА_11 буде притягнутий до кримінальної відповідальності за нібито вчинену ним крадіжку і по іншим кримінальним провадженням, обставини чого є дотичними до досліджуваного провадження, чи те, що захисник перед судовим засіданням у суді примушував його погоджуватися з показаннями обвинувачених, а тому ОСОБА_11 надав інші показання - на переконання колегії суддів не вказують, що дійсно ОСОБА_11 надавав показання під примусом, а не у зв`язку з обраною ним правовою позицією за обставин, що досліджували.

Не можна не послатися і на те, що суд у судовому рішенні не зобов`язний викладати всі показання, а тільки ті, що, на його переконання, мають значення для дослідження висунутого обвинувачення на предмет об`єктивності його доказування за змагальністю сторін у провадженні.

Так, досліджуючи доводи прокурора про те, що суд не виклав у вироку показання ОСОБА_11 щодо того, що останній спав у ліжку в трусах, а обвинувачені надягнули на нього кайданки і не дали змогу вдягнутися навіть на його прохання, а в послідуючому у такому вигляді возили його по селу, тим самим принижуючи його честь і гідність - колегія суддів вважає, що вони не є беззастережними, бо прокурор не зазначив в апеляційній скарзі як ці показання, щонайменше, могли підтвердити висунуте ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення у перевищенні влади, коли саме ці обставини у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - не викладені.

Надалі з позиції прокурора за наданими ОСОБА_11 показаннями взагалі не випливає послідовність подій за його участю 10.06.2016, що ж до посилань прокурора на окремі показання ОСОБА_11 , то вони виділені з загального контексту його показань, що не можуть вказувати на об`єктивність його свідчень у цілому через їх вибірковість.

Крім того, за досліджуваним журналом судового засідання від 02.08.2021 та його звукозаписом випливає, що в судовому засіданні в означений день потерпілий ОСОБА_11 вільних показань не надав, а відповідав на поставлені перед ним запитання, у тому числі сторін у провадженні, і під час одночасного допиту ОСОБА_11 захисником ОСОБА_10 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які фактично і надавалися за певним змістом в залежності від того, хто саме з сторін - обвинувачення чи захисту їх ставив, на якому етапі провадження, у який спосіб, зокрема з декількома варіантами відповіді чи з передбачуваною відповіддю, хоча і на такі питання у своїй більшості ОСОБА_11 відповідав, що не пам`ятає чи висловлював припущення, не стверджуючи факти в категоричній формі, окрім тих, що стосуються його можливої причетності до вчинення кримінальних правопорушень.

Інколи на запитання сторін ОСОБА_11 не відповідав/мовчав, і за нього здійснювали припущення/вкладали відповідь на питання сторона, яка і задала питання.

На деякі питання ОСОБА_11 відмовлявся надавати будь-яку відповідь, тобто використовував свої права на власний розсуд.

Водночас, така позиція ОСОБА_11 в суді першої інстанції і вказує на добровільність надання ним показань, які на одні і ті ж питання, могли відрізнятися одне від одного.

Дійсно на початку судового засідання ОСОБА_11 погодився з показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не виключав того, що ОСОБА_7 він вкусив, а на ОСОБА_8 - замахувався для удару.

Надалі, як показує ОСОБА_11 в судовому засіданні, про події 10.06.2016 він погано пам`ятає, бо пройшов великий проміжок часу та він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Єдине, що категорично стверджував ОСОБА_11 , що на нього були надягнуті кайданки, які спричинили йому тілесні ушкодження та що він не вчиняв крадіжки майна ОСОБА_12 , а також те, що його доставили на місце події/медичну установу в трусах.

На всі інші питання він відповідав з додаванням фраз - не пам`ятаю, можливо, напевне, може бути, не виключаю і т.і.

Проте з показань ОСОБА_11 узагальнююче можна зробити висновок про те, що дійсно 10.06.2016 він вживав алкогольні напої з ОСОБА_12 та ОСОБА_22 можливо за клубом у с. Дібрівне, уживав він спиртні напої і на озері. Якоїсь події щоб була приводом для вживання спиртних напоїв 10.06.2016 - не було. Скільки випив вказати не зміг - можливо пляшку. Не виключає, що проходив повз будинок ОСОБА_12 та що був в будинку ОСОБА_22 .

Категорично наполягає, що майно ОСОБА_12 він 10.06.2016 не викрадав.

Ввечері він спав вдома у ліжку.

Він знав, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - є працівниками поліції. Чи був хтось з них у форменому одязі - не пам`ятає.

Підстав, з приводу яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 опинилися у нього вдома - не знає, його не повідомляли, але можливо, що вони до нього прийшли з приводу заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .

Проте, коли його розбудили/він прокинувся, то зовсім не сперечався і ніякого опору ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не чинив і не міг, бо був сонний і п`яний.

Він був у трусах, на нього тут же в ліжку надягнули кайданки у такий спосіб, що вони позрізали руки. Він не міг не казати, що йому не боляче від надягнутих кайданок, бо вони порізали руки. У подальшому натяжіння кайданок ніхто не змінював: з якою силою їх надягнути, так вони і перебували до моменту їх зняття.

Мати - ОСОБА_13 чи була в кімнаті - не пам`ятає, але точно була у будинку. Її дій у будинку - він не пам`ятає, її наче ніхто не відштовхував. Чи вона просила щось у працівників поліції - не пам`ятає.

У будинку під час подій була і бабця ( ОСОБА_14 ), голос якої він чув, потім її побачив, вона запитувала - "що ви робите?".

Він просив надати йому можливості одягнутися, проте йому не дали вдягнутися.

Він не намагався взяти якийсь одяг у будинку, оскільки був у кайданках. Чи він чинив супротив працівникам поліції за допомогою ніг - не пам`ятає.

Стопу лівої ноги травмував об поріг короба в будинку, коли його витягували з будинку. Чи травма ноги могла утворитися від падіння на ногу стільця - не знає, але і не виключає.

Палиці біля печі в першій кімнаті бути не могло, оскільки піч вже давно не топиться.

Не виключає, що вкусив ОСОБА_7 та вдарив ОСОБА_8 .

Чи приходив до нього додому ОСОБА_12 , він не пам`ятає, проте виключає особисте спілкування з ним, бо спав. У тому числі заперечує, що ОСОБА_12 задавав йому питання щодо викрадення у нього речей.

У будинку його тягнули, а на вулиці до автомобіля працівників поліції йшов самостійно.

Внаслідок великого проміжку часу не може згадати чи наносили йому обвинувачені тілесні ушкодження, однак цього не виключає.

Відстань з домоволодіння, де він прожив, до домоволодіння ОСОБА_12 , куди його везли, складає приблизно 1 км.

Автомобілем керував ОСОБА_7 , поряд з ним на пасажирському сидінні був ОСОБА_8 , на задньому сидінні був він - ОСОБА_11 .

Його дійсно обурило те, що на нього наділи кайданки і те, що він був роздягнутим на вулиці серед односельців, але при цьому він перебував у автомобілі.

ОСОБА_7 у його присутності не розповідав та не показував на місці події, як він- ОСОБА_11 начебто вкусив його.

З нього на місці події не знімали кайданки, однак і не могли зняти, бо ОСОБА_8 повідомив, що забув ключі від кайданок вдома.

Не виключає, що до нього підходив ОСОБА_22 (біля будинку ОСОБА_12 ), який міг його вдарити у потилицю.

Не зміг ні підтвердити ні спростувати тієї обставини, що його після місця події возили додому, де він вдягнув штани, футболку та кросівки, що дала мати - ОСОБА_13 .

На скільки він пам`ятає, надалі його повезли роздягнутого у лікарню, де він і одягнувся. Приїхали у лікарню, коли вже було темно.

У лікарні, окрім обвинувачених, були і інші особи - приїхав другий автомобіль.

У приміщенні лікарні він вже був без кайданок, кайданки і були зняті у лікарні.

Після огляду лікарем, ніяких вимог ніхто йому не ставив, його оглянули - він і пішов додому. Чи був хтось з працівників поліції поряд з ним - не знає. Він- ОСОБА_11 нікого з працівників поліції в лікарні не штовхав.

Йшов додому по узбіччю дороги. Скільки часу йшов додому - вказати не зміг, але прийшов уночі, бо було темно.

Пам`ятає, що боліла нога, йшов кульгаючи, а тому втекти від ОСОБА_18 він фізично не міг. Перелому ноги не було, вона просто боліла, чи був на нозі синець чи інші видимі ушкодження - пояснити не зміг.

Слідчий ОСОБА_16 та ніхто інший його офіційно не повідомляли, що його затримали. Прав, що передбачені ст. 42 КПК України, слідчий йому не роз`яснював, чи бачив слідчого - не пам`ятає, але він- ОСОБА_11 нічого не підписував.

Він, як колишній працівник поліції знає, що означає за своєю природою затримання, проте про його затримання будь-яких документів не складали.

За досліджуваними подіями була завдана шкода його здоров`ю.

Як характеризують мешканці села ДІП ОСОБА_8 , він- ОСОБА_11 не знає (а.п. 24-28 т. 5).

Також, як убачається з журналу судового засідання від 02.08.2021 потерпілий показав, що не має до обвинувачених моральних та матеріальних претензій (а.п. 22 т. 5).

Після допиту 02.08.2021 ОСОБА_11 до суду першої інстанції більше не з`явився.

Суд апеляційної інстанції вживав заходів для виклику потерпілого ОСОБА_11 в судове засідання для надання пояснень, однак на виклики суду потерпілий не з`явився, надіслав заяву, в якій просить розглядати кримінальне провадження за його відсутності, до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 претензій не має, показання давати не бажає, за необхідності просить прослухувати показання, які він надав в суді першої інстанції (а.п. 217 т. 6).

З показань свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції 02.08.2021 випливає, що ввечері 10.06.2016 після роботи вона з мамою - свідком ОСОБА_14 працювали по господарству у домоволодінні останньої.

До приїзду працівників поліції приходив ОСОБА_12 , якого вона провела у хату, бо той хотів поговорити з її сином ОСОБА_11 , але син на пропозицію ОСОБА_12 поспілкуватися відповів, що йому не має про що з ним говорити.

У її присутності ОСОБА_12 не запитував у сина, чого той був у його хаті.

Пізніше приїхали працівники поліції - ДІП ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній в руках тримав кайданки.

На запитання працівників поліції вона-свідок повідомила, що син в хаті, куди пішли працівники поліції, а вони - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 їм цього не забороняли, перешкод не чинили, а продовжили працювати по господарству.

Через якийсь час вона- ОСОБА_13 зайшла в хату, щоб дізнатися навіщо приїхали працівники поліції.

В хаті було чутно крик.

ОСОБА_11 перебував у другій кімнаті, не спав, біля нього поряд був ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 стояв в стороні.

ОСОБА_11 говорив, що йому треба вдягнутися, а потім вони поїдуть, проте ОСОБА_7 сказав - ні, заламав руку, надягнув кайданки та почав штовхати ОСОБА_11 в першу кімнату.

ОСОБА_11 пручався, а ОСОБА_7 його штовхав.

Вона- ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , яка зайшла в першу кімнату, на дії працівників поліції кричали, а ті з ОСОБА_11 вже вийшли в першу кімнату.

Син- ОСОБА_11 фізичної сили до працівників поліції у її присутності не застосовував.

Вона ( ОСОБА_13 ) з матір`ю ( ОСОБА_14 ) не просили зняти з ОСОБА_11 кайданки.

ОСОБА_8 стояв у стороні, а ОСОБА_7 біля ОСОБА_11

ОСОБА_11 просив надати йому можливість одягнутися, ОСОБА_7 його не слухав та випихав з будинку.

ОСОБА_8 замахнувся ногою у бік ОСОБА_11 , однак попав їй-свідку ОСОБА_13 по руці.

У коридорі, коли ОСОБА_14 намагалась завадити вивести ОСОБА_11 , стоячи у дверях з кімнати, ОСОБА_7 відштовхнув і її, вціливши по голові.

Сина- ОСОБА_11 поліцейські виштовхали на вулицю і кудись повезли.

Пізніше повернувся ОСОБА_7 та на його прохання вона-свідок винесла одяг сина.

А ще пізніше, коли повернувся ОСОБА_11 додому, він показував ушкодження на голові, були подряпини на руках і ногах.

Стверджувала, що її син був у нормальному стані, бо якби він був нетверезий, він би не обідав і вона відчувала б він нього запах спиртного.

Під час допиту свідка ОСОБА_13 захисником ОСОБА_10 , вона відмовилася у подальшому давати показання у провадженні (а.п. 28-29 т. 5).

В суді апеляційної інстанції 23.01.2024 свідок ОСОБА_13 показала, що досліджувані події відбувалися у вечірній час "в серпні 2022 року".

Вона з сином - ОСОБА_11 проживали у бабусі - ОСОБА_14 літнього віку, бо вони допомагали їй по господарству.

ОСОБА_11 не працював, весь час перебував вдома, інколи ходив і до своєї (іншої) хати.

Син прийшов додому у день подій, приблизно о 15 год.

До них приходив і ОСОБА_12 , був в стані алкогольного сп`яніння, запитував, де ОСОБА_11 , вона відповіла, що в хаті, але туди ОСОБА_12 так і не зайшов і їй-свідкові нічого не казав. На час допиту в суді вона знає, що ОСОБА_11 заліз до нього у будинок і щось там наробив.

Вона з бабусею поралася по господарству, коли до них під`їхала машина, у двір зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній був у форменому одязі працівника поліції та в руках у нього були кайданки.

Працівники поліції приїхали тому, що щось сталося.

Вона-свідок сказала, що він у хаті і обвинувачені туди побігли.

Вони - довго не виходили з хати, приблизно хвилин 15, тому вона- ОСОБА_13 і ОСОБА_33 пішли подивитися, що вони там роблять і побачили, що ОСОБА_11 лежить у другій кімнаті в ліжку, а ОСОБА_7 йому заламав руки та надягнув кайданки.

ОСОБА_11 , який був роздягнений, просив ОСОБА_7 дати можливість йому одягнутися і він поїде з ними, але ОСОБА_7 не відреагував на це і почав ОСОБА_11 виштовхувати з другої кімнати в першу.

ОСОБА_11 на той момент вже встав з ліжка, а ОСОБА_8 тихенько стояв у першій кімнаті.

Потім ОСОБА_7 накинув кофту на ОСОБА_11 , щоб той не був голий і почав виштовхувати його вже з першої кімнати, а ОСОБА_8 йому в цьому допомагав.

ОСОБА_11 був у кайданках, його руки були за спиною, обвинувачені своїми руками (долонями) штовхали сина у спину, також попали рукою по її- ОСОБА_11 руці, після чого у неї був синець.

У цей момент вона- ОСОБА_13 була позаду сина, їй попали по правій руці, і синець був біля ліктя, точно не пам`ятає, але було дуже боляче.

ОСОБА_7 вдарив ліктем у груди ОСОБА_14 , але, вона-свідок вважає, що не навмисно, бо вона стояла збоку, а прохід до виходу був маленький.

Сина вивели в одних трусах, вона з ОСОБА_14 кричали; про подію повідомила на лінію "102".

ОСОБА_11 особисто не просив подзвонити на лінію "102" і в її присутності не телефонував.

Вона з ОСОБА_14 не просили у працівників поліції щоб не забирали ОСОБА_11 , а лише не розуміли навіщо його роздягнутого кудись везуть.

Потім ОСОБА_11 вивели на поріг, на подвір`я та посадили в машину й поїхали.

Через деякий час приїхав ОСОБА_7 і попросив винеси одяг та взуття ОСОБА_11 , які забрав і поїхав.

Повернувся ОСОБА_11 додому приблизно о 04 год. на наступний день, сказав що його відпустили.

На ньому були тілесні ушкодження: на руках від кайданок як порізи, на волосистій частині голови зідрана шкіра і синець на нозі, але від чого вони утворилися - не сказав (а.п. 171-175 т. 6).

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції 16.11.2021 показала, що ввечері 10.06.2016 працювали по господарству з ОСОБА_13 .

У двір зайшли працівники поліції, ОСОБА_8 вона знала давно.

Запитали: " ОСОБА_11 дома? ", а отримавши відповідь, що вдома, пішли в хату, не питаючи дозволу.

ОСОБА_7 був з наручниками.

Вони- ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ще якийсь час поралися по господарству, а потім зайшли в хату.

ОСОБА_11 сидів на ліжку, а ОСОБА_7 одягав йому кайданки.

ОСОБА_11 просив надати йому можливість одягтись, але його не послухали.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потягнули його у першу кімнату.

ОСОБА_7 намагався на ОСОБА_11 натягнути светр, але той був у наручниках, і одягнути светр - не вийшло.

ОСОБА_8 замахнувся на ОСОБА_11 ногою, але попав ОСОБА_13 по руці.

ОСОБА_13 сказала, що напише на них заяву у поліцію за те, ще ОСОБА_8 вдарив її по руці, на що була відповідь "Хоч 10 заяв пиши", і потягнули ОСОБА_11 у коридор.

Вона з ОСОБА_13 плакали, кричали та питали, куди вони тягнуть ОСОБА_11 , на що ОСОБА_7 вдарив її- ОСОБА_14 у груди.

У її-свідка присутності, ОСОБА_11 ніхто не бив.

ОСОБА_11 вивели, посадовили у машину і кудись повезли.

Приблизно через годину повернулись за одягом, який дала ОСОБА_13 , і знову кудись поїхали.

Вночі ОСОБА_11 повернувся додому, у нього були тілесні ушкодження на голові, а також на руках від кайданок.

Чи перебував ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння вона не знає.

ОСОБА_12 вона не бачила у той день.

На ранок ОСОБА_11 поїхав в м. Чернігів писати заяву про події, що сталися.

У подальшому приїздили працівники поліції і опитували їх про дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У неї- ОСОБА_14 боліло в грудях, у зв`язку з чим ОСОБА_13 викликала їх швидку допомогу, її доставили до лікарні і виявили інфаркт.

У подальшому допит свідка ОСОБА_14 було припинено, оскільки вона під час допиту захисником відмовилася давати показання у провадженні (а.п. 110-111 т. 5).

Прокурор в апеляційній скарзі та в судовому засіданні вказував, що пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_33 викладено у вироку неповно, проте забезпечити участь свідка ОСОБА_33 в судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор не зміг, посилаючись на її похилий вік та стан здоров`я.

Суд першої інстанції при перевірці показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_33 безпосередньо в судовому засіданні звернув увагу, що ці свідки (матір та бабуся ОСОБА_11 ) давали заздалегідь обдумані показання та вибірково відмовлялись від відповіді на запитання сторони захисту і суду, які б в викривали поведінку їх- ОСОБА_11 , відповідно сина та онука, на час інкримінованого діяння, що у суду першої інстанції створили сумнів у їх щирості та достовірності.

Крім того, як зауважив суд, вказані свідки в обстановці, про яку повідомляли, самі, у якійсь мірі, чинили опір працівникам поліції.

Які саме показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про протиправність дій обвинувачених стосовно потерпілого спростовані судом лише з мотивів перебування їх з ОСОБА_11 у родинних відносинах, з позиції прокурора - не випливають, ще і за тим, що вказані свідки посилалися лише на застосування до ОСОБА_11 кайданок та на не надання йому змоги вдягнутися до його посадки до службового автомобіля, очевидцями чого вони були, однак вказували про вжиття заходів для одягання на ОСОБА_11 светра/кофти ОСОБА_7 , що не уявлялося можливим, через знаходження кайданок на його руках.

На завдання ОСОБА_11 навмисних ударів, які б спричинили йому тілесні ушкодження, свідки взагалі не вказували.

Між тим, аналіз показань потерпілого ОСОБА_11 у взаємозв`язку з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказують на наступне.

Свідок ОСОБА_13 стверджує, що її син під час досліджуваних подій 10.06.2016 у будинку перебував у тверезому стані, що спростовується, щонайменше показаннями самого ОСОБА_11 , що він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Неповними та суперечливими є показання свідка ОСОБА_13 щодо мети приходу ОСОБА_12 до їх оселі або ж у кімнату та його намагання поспілкуватися з ОСОБА_11 , що, між тим, опосередковано вказує на настання якихось подій і причини прибуття пізніше додому до ОСОБА_11 працівників поліції, приїзд яких мало здивував як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_14 , які ніяким чином протягом тривалого часу, не реагували на те, що, за їх же показаннями, працівники поліції зайшли до будинку проти волі власників чи щодо протиправності їх намірів, як стверджує прокурор, при тому, що у ОСОБА_7 , на переконання прокурора та пояснень свідків обвинувачення, в руках вже були кайданки.

Якщо брати до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в суді першої інстанції, то вони посилалася, що працівникам поліції не заборонялося зайти в будинок.

Показання ж свідка ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції, що працівники поліції побігли в будинок самоправно - також об`єктивно не свідчить про відсутність дозволу на це, бо такі дії кожного з них не викликали у неї будь-якого застереження чи обурення у спосіб сповістити щодо незаконного проникнення до будинку службу "102" тощо, оскільки, за її ж показаннями, вона з матір`ю ОСОБА_14 зайшли у будинок хвилин через 15 і тільки на крики сина - ОСОБА_11 .

Водночас, якщо за показаннями цих свідків, вони - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зайшли у будинок приблизно через 15 хвилин після того як туди увійшли працівники поліції, то є незрозумілим, як вони могли бути очевидцями подій протягом цього часу у будинку, зокрема тих, що ОСОБА_11 опору працівникам поліції не чинив, тим самим не даючи підстав, як вказав прокурор, для застосування до ОСОБА_11 кайданок.

Щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , то як показала свідок, особисто вона стояла у безпосередній близькості до ОСОБА_11 та працівників поліції, які намагалися його вивести з будинку, і тому саме від активних дії всіх, в умовах замкнутого простору, вона отримала випадково удар від дій ОСОБА_8 .

З приводу тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , то ці показання останньої підтверджуються лише показаннями ОСОБА_13 , які є суперечливими щодо області тіла, куди прийшовся удар від ОСОБА_7 та щодо його випадковості, які до того ж об`єктивно нічим не підтверджується: ОСОБА_11 про нанесення ударів працівниками поліції матері та бабусі не вказував, ОСОБА_14 потерпілою у провадженні не визнавалася, обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цьому не пред`являлося.

Надалі, які саме слова та фрази з показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були вирвані з контексту, що вплинули на висновки суду першої інстанції, які викладені у вироку - з апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтверджують факт спричинення тілесних ушкоджень чи вчинення опору поліцейським ОСОБА_11 і водночас, судом такі показання не відображені у вироку належним чином, - є лише зауваженням прокурора щодо стилю викладення судом на власний розсуд їх показань, проте і прокурор не вказав у який спосіб, на його переконання, необхідно було суду належним чином викласти такі показання.

Як указують дані висновку експерта від 14.06.2016, у ОСОБА_13 наявне тілесне ушкодження у вигляді синця та забиття м`яких тканин правої верхньої кінцівки, котре виникло від дії тупого предмету або при ударі від такий предмет.

Вона могла піддатися вплив, як мінімум 1 (однієї) травмуючої дії (а.п. 128-129 т. 1).

Дані висновки не спростовують як показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що саме від дій ОСОБА_11 , що відштовхнув матір та ударилася об меблі, так і показань самої ОСОБА_13 , яка вказувала на отримання нею випадкового удару від дій ОСОБА_8 , що не свідчить про її навмисне побиття.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 579 від 23.06.2016, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого та правого променево-зап`ястних суглобів; поверхневої рани правого променево-зап`ястного суглоба; синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглоба; забоїв м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодженні у вигляді саден лівого та правого променево-зап`ястних суглобів, поверхневої рани правого променево-зап`ястного суглоба утворилися від дії тупого предмету по механізму тиснення та тертя. Тілесні ушкодження у вигляді синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглоба; забоїв м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи утворилися від дії тупого предмету по механізму удару.

Виходячи з кількості ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 , їх характеру та розташування, можна припустити, що він міг піддатися впливу, не менше 7-ми травматичних дій (а.п. 132-134 т. 1).

Щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , то за показаннями останнього, обвинувачених і свідків у провадженні, вони могли утворитися:

- у вигляді саден лівого та правого променево-зап`ястних суглобів, поверхневої рани правого променево-зап`ястного суглоба по механізму тиснення та тертя - від активного супротиву ОСОБА_11 по надяганню на нього кайданок у будинку; під час перевезення ОСОБА_11 в автомобілі по бездоріжжю до місця огляду події, коли руки були зафіксовані за спиною; бурхливої, емоційної та рухливої поведінки ОСОБА_11 на місці події, що могло спровокувати самозатягування кайданок;

- у вигляді синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглоба та забоїв м`яких тканин лівої стопи внаслідок активного супротиву ОСОБА_11 при надяганні на нього кайданків, перехоплення/блоку удару ОСОБА_11 - ОСОБА_7 , ударів ОСОБА_11 ногою по меблям в будинку, падіння меблів на ногу, ударів ногою по автомобілю, намагання відштовхнути оточуючих руками і тулубом;

- забоїв м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва від дій ОСОБА_22 ;

які, за будь-яких обставин, не були наслідком умисного ураження діями ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 , що нівелює позицію сторони обвинувачення щодо прямого причинного зв`язку між діями обвинувачених з усіма виявленими у ОСОБА_11 ушкодженнями через перевищення влади працівниками поліції.

З висновку експерта № 58 від 15.06.2016 вбачається, що в ОСОБА_7 виявлені крововиливи правого передпліччя та садна тилу правої китиці (кисті), утворені дією тупих твердих предметів за механізмами удару та тертя і відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості та відповідають можливості утворення 10.06.2016 при обставинах, на які вказував ОСОБА_7 , від укусів та удару дерев`яною палицею.

Такі тілесні ушкодження відповідають можливості утворення від не менше одного удару та не менше трьох дій за механізмами тертя (у даному випадку внаслідок ковзаючого тиску зубами) (а.п. 84 т. 2).

Вказані тілесні ушкодження відповідають показанням як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 щодо блокування останнім удару ОСОБА_11 , який до того ударив дерев`яною палицею ОСОБА_7 та укусив за руку, на останнє вказували і свідки у провадженні.

Відповідно до висновку експерта № 59 від 18.06.2016 за медичною картою амбулаторного хворого, діагноз ОСОБА_8 : забій передньої черевної стінки, закрита травма живота - достатніми об`єктивними даними не підтверджені, тому згідно п. 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затв. Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 "Про розвиток та вдосконалення медичної служби України" при оцінці ступеня тяжкості, до уваги не приймались (а.п. 85 т. 2).

Проте за змістом медичної документації хірурга (лікар ОСОБА_23 ): при огляді ОСОБА_8 10.06.2016 та 13.06.2016 - об`єктивно: живіт при пальпації болючий в епігастрії, більше справа, при напруженні черевної стінки болючість збільшується, глибока пальпація черевної порожнини чутлива (а.п. 85 зв. т. 2).

Останні висновки експертиз, та показання свідків спростовують доводи прокурора про те, що факт нанесення ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень/ударів підтверджується лише їхніми показаннями у кримінальному провадженні № 120 162 701 100 002 19 за ч. 2 ст. 345 КК України.

У досліджуваному кримінальному провадженні № 420 162 700 000 001 86 від 11.06.2016 не вивчається наявність/відсутність вини ОСОБА_11 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень працівникам поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при виконанні ними службових обов`язків, яка може бути встановлена тільки обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а лише події, що могли бути підставою для застосування до ОСОБА_11 спеціальних засобів - кайданок.

Прокурор вказуючи, що: сторона обвинувачення не уповноважена отримувати доступ до вказаних кримінальних проваджень у порядку ст. 159 КПК України; ОСОБА_11 по жодному факту до будь-якої відповідальності кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, не мав статусу підозрюваного у вчиненні злочинів; заяви громадян про нібито вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень нічим не підтверджені та були і залишились лише припущеннями, - допустив протиріччя і домисли за власними переконаннями з огляду на показання допитаних під час судового провадження осіб, а також даних Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Городнянського ВП за 10.06.2016, де наявні повідомлення за № 1589 о 22 год. 07 хв. від ОСОБА_8 , що громадянин ОСОБА_11 вчинив крадіжку бензопили та ноутбука з будинку ОСОБА_36 (а.п. 166 зв. т. 1) та за № 1592 о 22 год. 56 хв. від ОСОБА_22 , що ОСОБА_37 побив матір заявника (а.п. 167 зв. т. 1).

За викладеним, суд першої інстанції дійшов переконання, з чим погоджується і колегія суддів, що висновки судово-медичних експертиз щодо наявності легких тілесних ушкодження, виявлених у ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , та больових наслідків від нанесення удару ОСОБА_8 , останні в цій обстановці були працівниками поліції, - відповідають тому, що ступінь примусу була застосована до ОСОБА_11 у відповідь на його активний фізичний опір у будинку і у цих умовах поліцейські мали право, зважаючи на положення ст.ст. 42-45 Закону України "Про національну поліцію", застосувати кайданки з силовим захватом рук, що свідчить про пропорційність цих заходів.

Пояснення ж допитаних у проваджені осіб, що на місці огляду події за заявою ОСОБА_12 біля автомобіля ОСОБА_11 поводився агресивно, бив ногами по колесам службового автомобіля, відштовхував оточуючих тулубом, руками, плював, як раз і вказують на його агресивну поведінку навіть в умовах застосованих до нього кайданок, які не припинялися з часом і були зняті тільки після того, як він дещо заспокоївся, визнавши, що вдарив в обличчя ОСОБА_17 , 1930 року народження, у зв`язку з чим вибачався перед нею, спокутуючи провину.

Крім того, на спростування обвинувачення щодо перевищення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 влади вказує задоволення ними можливості повідомлення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 правоохоронного органу про події 10.06.2016 за власним розсудом і підтверджує, що ними не чинилось спроб уникнути забезпечення і гарантування ефективного розслідування їх поводження з

ОСОБА_11 єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Городнянського відділу поліції за 10.06.2016 містяться повідомлення:

- ОСОБА_11 о 21 год. 42 хв. за № 1588 про те, що ДІП ОСОБА_8 , прийшов додому до заявника, надів на нього наручники, при цьому не пояснив з якого приводу, намагається вивести на вулицю та не дає можливості вдягнутися (а.п. 163, 166 т. 1);

- ОСОБА_13 о 22 год. 14 хв. за № 1590, про те, що ДІП ОСОБА_8 дуже сильно побив її сина за місцем мешкання та ударив стареньку бабусю. Просить вжити заходів до ДІП та його напарника (а.п. 162, 166 зв. т. 1),

які взагалі не відтворюють дій ОСОБА_7 , а щодо дій ОСОБА_8 - то ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в судах різних інстанції надали інші показання, тут же за повідомленням ОСОБА_13 насильство було застосоване не до неї, а до бабусі- ОСОБА_14 , яка взагалі медичне освідування не проходила і має у досліджуваному кримінальному провадженні статус свідка.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що за результатами цих повідомлень місцевою поліцією заходів реагування вжито не було - не вказують на перевищення влади ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 та не є беззастережними з огляду на те, що повідомлення занесені до Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Городнянського ВП за 10.06.2016, яке, за змістом ст. 216 КПК України, не може бути органом досудового розслідування щодо працівників поліції, проте було предметом службового розслідування та дослідженням у даному кримінальному провадженні.

Водночас, необхідно зауважити, що у Витягу з кримінального провадження № 420 162 700 000 001 86 вказано, що відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України внесені - 11.06.2016, тобто на наступний день після подій 10.06.2016, та за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, а не за зверненням ОСОБА_11 до Управління внутрішньої безпеки в Чернігівській області ДВБ НП України, як на те послався прокурор в апеляційній скарзі.

Орган досудового розслідування - Прокуратура Чернігівської області (а.п. 107 т. 1).

Надалі, саме з ініціативи працівників поліції, а не примусу, як послався в апеляційній скарзі прокурор, ОСОБА_11 був підданий фактично негайному медичному огляду в районній лікарні, де і було лікарем ОСОБА_23 клінічно виявлено не тільки перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння, а і наявні у нього тілесні ушкодження.

Згідно висновку службового розслідування фактів, викладених у листі Прокуратури Чернігівської області, щодо протиправних дій окремих працівників Городнянського ВП Менського ВП в Чернігівській області від 15.07.2016, з додатками, факти, викладені у зверненні ОСОБА_11 щодо спричинення тілесних ушкоджень йому 10.06.2016 працівниками Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, вважати такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження (а.п. 191-194, 195-196 т. 1).

До таких висновків комісія дійшла за наступним.

10.06.2016 о 20 год. 45 хв. інспектором Городнянського ВП Менського ВП в Чернігівській області ОСОБА_8 прийнято заяву від ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_11 з його будинку вчинив крадіжку: бензопили, ноутбуку, посуду, електричного подовжувача, зарядного пристрою для мобільного телефону, про що повідомив чергового Городнянського ВП Менського ВП в Чернігівській області, що внесено у журнал ЄО за № 1589.

Про таку ж подію надійшло повідомлення інспектору Городнянського ВП ОСОБА_28 , що перебував на добовому чергуванні оперативним черговим, з необхідністю направлення на місце події СОГ, який у свою чергу, повідомив про подію відповідальному від керівництва - заступнику начальника Городнянського ВП ОСОБА_20 , який надав вказівну направити на місце події СОГ у складі: слідчого ОСОБА_16 , оперуповноваженого ОСОБА_18 та додатково оперуповноваженого ОСОБА_7 , котрий на той час перебував на охороні публічного порядку у м. Городня.

У період часу з 21 год. 30 хв. до 22 год. проведено огляд місця події.

Близько 22 год. 55 хв. інспектор ОСОБА_8 прийняв заяву від ОСОБА_17 , 1930 року народження, про те, що ОСОБА_11 спричинив їй тілесне ушкодження, про що ОСОБА_8 відразу ж повідомив чергового Городнянського ВП Менського ВП в Чернігівській області, що зареєстроване у журналі ЄО за № 1592 від 10.06.2016.

10.06.2016 в приміщенні Городнянської ЦРЛ проведено медичний огляд ОСОБА_11 , за результатами якого за № 13 встановлено факт вживання ним психоактивної речовини та стану сп`яніння, а також наявні тілесні ушкодження у вигляді: поперечної рани до 2 см. в проекції правого променезап`ясткового суглобу на долонній поверхні з ліктьового боку. Після проведеного медичного огляду, ОСОБА_11 відштовхнув оперуповноваженого ОСОБА_38 та втік у невідомому напрямку.

11.06.2016 слідчим ОСОБА_16 відомості про вказані кримінальні правопорушення внесено в ЄРДР за № 120 162 701 100 002 17 та № 120 162 701 100 002 16 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України відповідно.

Дослідивши дані щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.п. 84, 85 т. 2), проаналізувавши зібрані у ході проведення службового розслідування матеріали, комісія вважала, що факти перевищення службових повноважень окремими працівниками Городнянського ВП Менського ВП в Чернігівській області свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а звернення ОСОБА_11 (а.п. 51 т. 2) можна розглядати як спробу скомпрометувати працівників поліції та уникнути останнім відповідальності за вчиненні ним кримінальні правопорушення.

Отже, за підсумками, слід дійти висновку, що у даному провадженні відслідковується наступна хронологія подій за участю осіб, які допитувалися під час судового провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, показання яких спростовують висунуте ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному, обвинувачення.

Так, з достовірністю встановлено, 10.06.2016, в денний час, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_22 вжили не менше 2,5 л. горілки за клубом в с. Дібрівне Городнянського району Чернігівської області.

ОСОБА_12 пішов з ОСОБА_22 , а ОСОБА_11 покинув місце дозвілля самостійно.

ОСОБА_11 , не виключно, вживав спиртне і без вказаних осіб деякий час біля озера.

Від вжитих алкогольних напоїв, ОСОБА_11 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

У цей же день, приблизно о 16 год., ОСОБА_12 , який прийшов додому, застав у своєму будинку ОСОБА_11 , який копирсався в його речах, а побачивши ОСОБА_12 , - втік з будинку.

ОСОБА_12 , який прийшов до домоволодіння ОСОБА_14 , де проживав ОСОБА_11 , за показаннями у тому числі ОСОБА_13 , намагався з`ясувати у ОСОБА_11 щодо вказаних подій, проте ОСОБА_11 , щонайменше, відмовився спілкуватися з ОСОБА_12 , посилаючись на те, що "не має що обговорювати".

ОСОБА_12 про події, що сталися, повідомив ОСОБА_26 , а той у свою чергу - ДІП ОСОБА_8 , який, на виконання своїх обов`язків, приїхав до села для з`ясування цих обставин.

Вислухавши пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_26 , ОСОБА_8 повідомив про крадіжку чергового Городнянського ВП Чернігівської області, який вніс подію до журналу ЄО і повідомив відповідального від керівництва відділу поліції ОСОБА_20 , який безпосередньо дав вказівку ОСОБА_7 виїхати з СОГ у складі слідчого ОСОБА_16 та оперуповноваженого ОСОБА_18 на місце події.

По приїзду безпосередньо в с. Дібрівне СОГ, ДІП ОСОБА_8 доповів слідчому ОСОБА_16 про обставини крадіжки майна ОСОБА_12 .

Слідчий ОСОБА_16 дав вказівку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановити місце перебування ОСОБА_11 , опитати його з обставин подій, на які вказав ОСОБА_12 , та доставити на місце події, з метою чого вони і прибули до домоволодіння ОСОБА_14 , де в той час перебували її донька - ОСОБА_13 та онук - ОСОБА_11 .

А тому, є незрозумілим і суперечливим висунуте обвинувачення у тому, чому заява ОСОБА_12 про крадіжку його майна ОСОБА_11 не була підставою для виїзду з м. Городня до с. Дібрівне на місце події СОГ, до якої під час виконання своїх службових обов`язків за розпорядження старшого за посадою ОСОБА_20 приєднався працівник поліції ОСОБА_7 , і який разом з ОСОБА_8 , за вказівкою слідчого СОГ ОСОБА_16 прибули до домоволодіння АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_11 , з метою перевірки його причетності до крадіжки майна ОСОБА_12 шляхом опитування.

У чому проявилися дії кожного з них, як висунуто обвинувачення, прибуття до домоволодіння, де проживав ОСОБА_11 "на власний розсуд", і яка норма закону була порушена кожним з працівників поліції - ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 ні з обвинувачення, ні з позиції прокурора - не випливає.

У той же час, слід визнати, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 прибули до домоволодіння за певною адресою, а не до домогосподарства, як помилково вказано в обвинувальному акті, - помешкання ОСОБА_11 на законних підставах, в силу виконання кожного з них своїх службових обов`язків, за вказівкою слідчого ОСОБА_16 на перевірку заяви ОСОБА_12 .

Що стосується висунутого обвинувачення, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли до домоволодіння за вказаною адресою без належного на те дозволу, то фактично прокурор не послався на закон, який, на його думку, порушили працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не підтвердив це доказами у провадженні, оскільки з наявних на території домоволодіння за вказаною адресою осіб, за їх же показаннями, у всякому разі, випливає, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , пославшись, що ОСОБА_11 в будинку, не забороняли працівникам поліції вчинити дію - зайти до будинку.

Не є переконливими і твердження обвинувачення, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в порушення вимог Закону України "Про національну поліцію" та Кримінально-процесуального кодексу України відразу вчинили певні дії, то слід вказати, що таке обґрунтування обвинувачення носить узагальнюючий характер, без зазначення самої норми закону, а Кримінально-процесуальний кодекс України втратив чинність 12.11.2012, тобто до досліджуваних подій 10.06.2016.

Щодо позиції прокурора про безпідставне застосування до ОСОБА_11 , який спав, кайданок без належних на те підстав та фактичного його затримання, то слід послатися на таке.

З приводу того, чи ОСОБА_11 спав, останній та свідок ОСОБА_13 надали суперечливі показання, однак, виходячи з показань самого ОСОБА_11 , він з достовірністю знав, що у кімнату до нього прибули саме працівники поліції, при цьому ОСОБА_7 був у форменому одязі.

Як колишній працівник правоохоронного органу він був обізнаний з підставами застосування кайданок.

Під час подій, він перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому та за часом, як він стверджує, частину подій не пам`ятає, проте не спростовував, що він міг 10.06.2016 застосувати до працівників поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у будинку фізичне насильство.

Водночас, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за наслідками огляду лікаря в ІНФОРМАЦІЯ_3 , зафіксовані тілесні ушкодження, що могли бути отримати 10.06.2016 тільки в будинку, де проживав ОСОБА_11 , бо: обвинувачені не мали будь-яких тілесних ушкоджень до їх приходу до будинку; потім перебували, щонайменше, в полі зору ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які їм тілесних ушкоджень не спричиняли; відразу після приїзду до місця події, де працювала СОГ і перебували мешканці села, ОСОБА_7 пояснив про застосування до них насильства ОСОБА_11 та показав укус на руці, а ОСОБА_8 посилався, що ОСОБА_11 вдарив його ногою у живіт.

А тому, є незрозумілим за твердженнями прокурора, чому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України "Про національну поліцію" до ОСОБА_11 не могли бути застосовані кайданки, які за правилами пп. "а", можуть бути застосовані не тільки під час затримання особи у змісті закону, а й до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти.

Не є змістовною і позиція сторони обвинувачення, що ОСОБА_11 фактично був затриманий, бо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не вчиняли будь-яких самостійних слідчих (розшукових) чи процесуальних дій, а тільки виконували вказівки слідчого ОСОБА_16 по з`ясування обставин вчинення крадіжки майна за заявою ОСОБА_12 , а оскільки ОСОБА_11 будь-яких пояснень з приводу цих обставин у будинку не повідомив та чинив активний фізичний/силовий опір працівникам поліції, його за розпорядженням слідчого ОСОБА_16 і доставили на місце події, де він у складі СОГ фіксував її обставини, для прийняття ним-слідчим ОСОБА_16 рішення щодо ОСОБА_11 .

Не знайшли свого підтвердження і твердження прокурора щодо затримання ОСОБА_11 з використанням прийомів рукопашного бою, бо до ОСОБА_11 дійсно застосовувалася фізична сила тільки з метою надягання на нього кайданок, чому він чинив активний силовий опір, до того ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 не пред`являлося обвинувачення у перевищенні кожним з них влади шляхом неправомірного застосування прийомів рукопашного бою та в чому це проявлялося і всупереч якому Закону.

Як далі видно з обвинувачення, "виводячи фактично затриманого ОСОБА_11 з будинку на вулицю, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 безпідставно нанесли йому тілесні ушкодження по різним частинам тіла: голові, плечам, спині та ногам.

Також нанесли тілесні ушкодження по руці матері ОСОБА_11 - ОСОБА_13 , яка намагалась перешкодити обвинуваченим наносити тілесні ушкодження її сину".

Проте, такі обставини об`єктивно нічим не доводяться за наведеним вище.

Крім того, зависновкомсудово-медичноїекспертизи№ 579 від 23.06.2016,у ОСОБА_11 небулотілеснихушкодженьнаплечахтаспині(а.п. 132-134 т. 1).

Залишилася без підтвердження позиція сторони обвинувачення щодо "побиття", тобто умисного спричинення тілесних ушкоджень, працівниками поліції у будинку ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_13 у провадженні має статус свідка, як і ОСОБА_14 , не дивлячись на те, що за показаннями останньої її вдарив ОСОБА_7 у груди.

ОСОБА_14 медичне освідування на предмет наявності у неї тілесних ушкоджень не проводилося і обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо неправомірних дій стосовно ОСОБА_14 - не висувалося.

Як далі вбачається з висунутого обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 силоміць вивели ОСОБА_11 на вулицю, посадили його до службового автомобіля та возили по с. Дібрівне Городнянського району.

Близько 23 год. 30 хв. 10.06.2016 обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 доставили ОСОБА_11 до Городнянської ЦРЛ, де його оглянув лікар та зафіксував наявні тілесні ушкодження.

Після огляду, ОСОБА_11 , без складання будь-яких документів, відпустили додому.

З такого формулювання обвинувачення не видно дій кожного з обвинувачених, які свідчать про перевищення ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 влади, які до того ж не підтвердженні, оскільки: з достовірністю встановлено, що ОСОБА_11 по селу ніхто не возив, а його лише доставили від домоволодіння, де він проживав, до місця події, де працювала СОГ; ОСОБА_8 взагалі не брав участі у доставлянні ОСОБА_11 до Городнянської ЦРЛ, він з села до лікарні і від лікарні до села супроводжував ОСОБА_17 , 1930 року народження; після освідування лікар ОСОБА_23 склав акт щодо наявності у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які ще документи треба було скласти у лікарні - з обвинувачення не випливає; насправді ОСОБА_11 ніхто з лікарні не відпускав, бо за показаннями працівників поліції він втік, а за показаннями ОСОБА_11 - він самостійно вирішив і пішов безперешкодно додому.

За наведеним, в сукупності, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, безпосередньо та всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, поза розумним сумнівом дійшов ґрунтовного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діяннях обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , кожного, є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, виправдавши кожного з них за вказаним матеріальним законом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При цьому, судовий розгляд даного кримінального провадження, згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України, проведений в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, з дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, з вирішенням лише тих питань, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, з збереженням об`єктивності та неупередженості, при створенні необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, за безпосереднім дослідженням наданих стороною обвинувачення доказів, з надання їм належної оцінки, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

За викладеним апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне послатися і на те, що в апеляційній скарзі прокурор висунувши прохання про визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції чинній до 04.06.2014), та призначити кожному з них певного покарання за ч. 2 ст. 365 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, не послався в мотивувальній частині щодо застосування до інкримінованого злочину від 10.06.2016 редакції матеріального закону чинній до 04.06.2014, а щодо призначення покарання - то матеріальний закон, що передбачений ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, є єдиним і не може бути призначено покарання лише в ч. 2 ст. 365 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурорау кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 420 162 700 000 001 86 від 11 червня 2016 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного, визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України за недоведеністю, що в діянні кожного з них є склад кримінального правопорушення, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4