Номер провадження: 11-сс/813/2434/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2025 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Степанаван, Республіки Вірменія, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця, який на момент вчинення злочину займав посаду командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів тилового забезпечення роти забезпечення підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення Центру забезпечення навчального процесу Військової академії (м. Одеса), у військовому званні старший лейтенант, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000847 від 28.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2025 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.01.2026 року із визначенням розміру застави - у розмірі 150 (сто п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- обґрунтованість підозри за ч.2 ст.194 КК України органом досудового розслідування не доведена, оскільки розмір завданої шкоди не встановлено, висновки експерта відсутні;

- ризики, заявлені прокурором у клопотанні не підтверджені, а тому й відсутні;

- підозрюваний уданий час має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, погоджується із вчиненим;

-Розмір застави, визначений слідчим суддею є вкрай непомірним для підозрюваного.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримав доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

З матеріалів справи убачається, що 29.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, яке кваліфікується, як - умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

На переконання слідчого судді доданими до клопотання матеріалами підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

За версію органу досудового розслідування, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, у відповідності до вимог ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, ОСОБА_8 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, будучи раніше судимим вироком Приморського районного суду міста Одеси від 20.08.2025 за ч.3 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік, в період іспитового строку, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та вчинив інший умисний злочин за наступних обставин.

Так, 27.11.2025 року приблизно о 17:00, ОСОБА_8 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього з мотивів тривалих неприязних стосунків із колишньою дружиною ОСОБА_9 , пов`язаних із невирішеними майновими питаннями після розлучення, виник раптовий злочинний умисел спрямований на порушення суспільних відносин, щодо володіння, користування, та розпорядження майном, а також громадської безпеки і порядку, а саме: пошкодження квартири АДРЕСА_3 , що належить на праві власності його колишній дружини ОСОБА_10 , шляхом підпалу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , приблизно у вищезазначений час зайшов до будівельного магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де придбав необхідні знаряддя для вчинення злочину, а саме: пляшку із речовиною для розпалювання вогню.

Надалі, ОСОБА_8 , 27.11.2025 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, з метою реалізації подальших протиправних дій на які у нього виник злочинний умисел, прибув до будинку АДРЕСА_4 , де на першому поверсі знаходилась квартира АДРЕСА_5 .

Після чого, ОСОБА_8 , 28.11.2025 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, будучи впевненим, що його протиправним діям ніхто не завадить, та за ним ніхто не спостерігає, перебуваючи біля вікна квартири АДРЕСА_3 , маючи при собі заздалегідь підготовлене знаряддя вчинення кримінального правопорушення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та їх суспільно небезпечний характер, маючи на меті пошкодити майно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 , допускаючи, що внаслідок його протиправних дій окрім, пошкодження майна, останньої може бути створена небезпека для мешканців будинку у вигляді пожежі, змочив ганчірку, раніше придбаним ним для вчинення злочину знаряддям - рідиною для розпалювання вогню, та підпалив її за допомогою запальнички.

Коли ганчірка із рідиною для розпалювання вогню загорілась, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, порушуючи суспільні відносини, щодо володіння, користування, та розпорядження майном, а також громадської безпеки і порядку, кинув її у середину приміщення квартири крізь віконну раму, яка на той момент мала ушкодження у вигляді відсутнього скла.

Після вчинення вищезазначених дій, ОСОБА_8 , вогонь з охопленої полум`ям ганчірки перекинувся на розташовані в середині квартири предмети побуту, внаслідок чого відбулася пожежа, яка розповсюдилась по площі квартири, внаслідок якої була створена небезпека для мешканців будинку, та ОСОБА_10 , було заподіяно майнову шкоду у великих розмірах.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується наданими до клопотання у їх сукупності, зокрема: оглядом місця події від 28.11.2025 року, який проводився за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2025 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 28.11.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 28.11.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 28.11.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 28.11.2025 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками з ОСОБА_14 від 28 листопада 2025 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками з ОСОБА_13 від 28 листопада 2025 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками з ОСОБА_12 від 28 листопада 2025 року, та інші докази, що буди додані до клопотання.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Що стосується необґрунтованості заявлених органом досудового розслідування ризиків, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Як зазначалось раніше, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

У межах цього апеляційного провадження колегією суддів у межах доводів апеляційної скарги перевіряється законність та обґрунтованість встановлення слідчим суддею ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) апеляційний суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваної.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема через територіальне розташування Одеської області поблизу із державним кордоном, у тому числі із невизнаною ПМР та іншими державами, є великий ризик спроби вчинення незаконного перетину державного кордону з боку підозрюваного.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки являється її колишнім чоловіком, знає її фактичне місце проживання та неодноразово здійснював спроби вплинути на потерпілу з метою отримання власної користі, а також на можливих свідків вчинення ним кримінального правопорушення, які ще не встановлені органом досудового розслідування, чим перешкоджатиме правоохоронним органам у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити даний злочин.

Зокрема, підозрюваний є військовослужбовцем, який має прямий доступ до бойової зброї та володіє спеціальними навичками та знаннями для її використання, тому може вчинити новий умисний злочин, в тому числі з метою ухилення від встановленої законом відповідальності.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, встановлені обставини та ризики, більш м`які запобіжні заходи ніж застава, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом, та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної. При цьому відомості щодо сімейного стану, соціальних зв`язків, були належним чином оцінені та враховані слідчим суддею при вирішенні клопотання.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, не спростовує встановлених слідчим суддею обставин та висновків щодо наявності доведеності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. У свою чергу, зважаючи на обґрунтованість підозри, характер інкримінованого кримінального правопорушення, що порушують право власності, яке є непорушним та зафіксоване у ст. 41 Конституції України, загальну суму матеріальних збитків, апеляційний суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Щодо неможливості перебування підозрюваного ОСОБА_15 під вартою стороною захисту не надано доказів для підтвердження указаного твердження.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

Апеляційний суд зазначає, що застава застосовується не з метою, щоб її не змогли внести, а навпаки, з метою, щоб її могли внести і вказана сума була здатна забезпечити належну поведінку обвинуваченого (або підозрюваного). Тобто застава, на думку суду, повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для підозрюваного, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки підозрюваного і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина, вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Окрім того, вона потрапляє в орбіту нових відносин, пов`язаних із заміною запобіжного заходу на більш суворий. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєва необхідних для кожної людини.

У цій справі застава у визначених КПК межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн до 242 240 грн) не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язки та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

У даному випадку слідчий суддя при визначенні застави врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, специфіку та суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення та відомості про особу підозрюваного, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застава у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Натомість, стороною захисту вищезазначені обставини не спростовані, а тому апеляційний суд не знаходить законних підстав для зміни розміру застави у бік зменшення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2025 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000847 від 28.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4