Номер провадження: 11-сс/813/263/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 19.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого детектива відділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000031 від 19.09.2025 року та накладено арешт шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися до скасування арешту у встановленому КПК України порядку, на майно вилучене під час обшуку 20.11.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1)мобільний телефон марки iPhone XS MAX IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 ;

2)мобільний телефон марки Redmi 9 A, IMEI 1: НОМЕР_4 ; IMEI 2: НОМЕР_5 із номером НОМЕР_6 ;

3)мобільний телефон марки Realme С53, IMEI 1: НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 із номером НОМЕР_9 ;

4)мобільний телефон марки Realme С53, IMEI 1: НОМЕР_10 , IMEI 2: НОМЕР_11 ;

5)мобільний телефон марки iPhone 13 Pro MAX IMEI: НОМЕР_12 , IMEI 2: НОМЕР_13 із номером НОМЕР_14 ;

6)зошит із чорновими записами, чеки та квитанції із чорновими записами всього на 444 арк.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який дії в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконна та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на наступне.

- власники майна не є підозрюваною особою у даному кримінальному провадженні;

- арештовані мобільні телефони не мають ознак речового доказу в розумінні ст. 98 КПК України;

- клопотання детектива про арешт майна не обґрунтоване належним чином, а також подане із порушенням процесуального строку.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива про арешт майна.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Підставою для реєстрації вказаного кримінального провадження стали повідомлення заступника начальника УСБУ в Одеській області ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення за № 247-КПК від 19.09.2025 та аналітичний продукт фінансово-господарської діяльності ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» () складений Управлінням аналізу інформації та управлінням ризиками Територіального управління БЕБ в Одеській області за № 74/23.13-02-15-25 від 09.09.2025 року.

За версією органу досудового розслідування, службові особи ТОВ «ОДЕСПАССЕРВІС» (), у період з 01.01.2023 по 26.08.2025, шляхом не відображення у податковій звітності сум коштів, отриманих від пасажирських перевізників, які обслуговуються на автостанції «Старосінна» за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 1-А ухиляються від сплати податків на загальну суму 87 999 259 грн., що є коштами в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що підконтрольною особою, відповідальною за координацію маршрутів та за роботою диспетчерів автостанції «Старосінна» являється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ..

Так, 20.11.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 07.11.2025 року проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

1) мобільний телефон марки iPhone XS MAX IMEI: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 ;

2) мобільний телефон марки Redmi 9 A, IMEI 1: НОМЕР_4 ; , IMEI 2: НОМЕР_5 із номером НОМЕР_6 ;

3) мобільний телефон марки Realme С53, IMEI 1: НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 із номером НОМЕР_9 ;

4) мобільний телефон марки Realme С53, IMEI 1: НОМЕР_10 , IMEI 2: НОМЕР_11 ;

5) мобільний телефон марки iPhone 13 Pro MAX IMEI: НОМЕР_12 , IMEI 2: НОМЕР_13 із номером НОМЕР_14 ;

6) зошит із чорновими записами, чеки та квитанції із чорновими записами всього на 444 арк.

21.11.2025 року на підставі постанови детектива вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучені телефони та зошит із чорновими записами потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Так, арешт вилучених мобільних телефонів потрібен для проведення їх огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз, а добровільне їх надання власником не свідчить про те, що в подальшому не буде потреби в їх детальному огляді, оскільки під час проведення першочергових слідчих дій такий огляд, ймовірно, був проведений поверхнево.

При цьому, посилання представника власника майна про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Вилучений мобільний телефон, може містити відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі листування ОСОБА_8 із іншими учасниками кримінального провадження.

Колегія суддів наголошує, що накладення арешту необхідне для проведення огляду мобільного телефону з метою, зокрема, встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження, а також з метою проведення відповідних судових експертиз з метою встановлення інформації, яка, можливо, видалена з мобільних телефонів.

Зв`язок вилучених мобільного телефону із вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим, на підставі чого є обґрунтованим висновок слідчого судді про передчасність доводів представника ОСОБА_8 , що вилучене майно не має відношення до кримінального провадження.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Щодо доводів представника ОСОБА_8 про пропуск строку звернення з відповідним клопотанням до суду, слідчий суддя зазначив, що клопотання про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку проведеного 20.11.2025 року, за місцем мешкання ОСОБА_8 скеровано засобом поштового зв`язку старшим детективом відділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_9 до Київського районного суду м. Одеси 21.11.2025 року.

Водночас, під час апеляційного розгляду встановлено наступне.

Так, відповідно до приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Зі змісту протоколу обшуку від 20.11.2025 року (а.п. 45-48) вбачається, що обшук розпочато і завершено того ж дня (четвер), а з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 25.11.2025 року (а.п. 25), а також квитанції кур`єрської пошти (а.с.52) видно, що клопотання слідчого про арешт майна подано до суду першої інстанції з дотриманням вимог зазначеної вище норми кримінального процесуального закону (у перший робочий день - понеділок).

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено порушень кримінального процесуального закону щодо строків звернення із клопотанням про арешт майна.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання детектива, колегія суддів вважає, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення. Крім того, серед підстав, визначених у ч. 3 ст. 132 та ч.1 ст. 173 КПК України, з яких слідчий суддя може відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, відсутня така підстава, як недотримання строків розгляду клопотання. Слід також відзначити, що незалежно від дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання, значення тимчасово вилученого майна як доказу для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження не втрачається. Отже, на переконання колегії суддів та враховуючи, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна поза межами визначених строків обумовлений розглядом інших клопотань у вказаному кримінальному провадженні, які одночасно подані стороною обвинувачення, що не є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, несвоєчасний розгляд клопотання не перешкодив та не міг перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тим паче, що розгляд клопотання відбувся за участі представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який приймав активну участь у судовому розгляді та висловлював свої заперечення щодо його змісту, яким була надана оцінка при постановленні судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про не сповіщення ОСОБА_11 про місце та час судового розгляду, апеляційний суд звертає увагу, що у випадку звернення вказаної особи із відповідною апеляційною скаргою, такі доводи будуть перевірені, проте, в теперішній час адвокат ОСОБА_7 не є його представником та вказана особа із будь-якими вимогами щодо належності їй вилученого телефону, а також необґрунтованості арешту майна, до суду не зверталась.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотанням та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що вилучене майно формально визнано слідчим речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на момент його арешту існував ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Окрім того, апеляційний суд враховує потреби досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу інформації, що містяться на вилучених під час огляду мобільних телефонах, у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 19.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4