Провадження № 1-кп/344/1280/25
У Х В А Л А

23 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглядаючи у відкритому судового засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.313, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.313, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.10.2025 продовжено застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на строк до 27.12.2025 включно.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжних заходів тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які попередньо вручено обвинуваченим та їх захисникам, з посиланням на ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора, вважала, що єдиною підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 є тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, при цьому ризики, на які посилається прокурор, є мінімальними. Просила врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, від органів досудового розслідування не переховувався, одружений, до затримання здійснював підприємницьку діяльність, має на утриманні малолітню дитину. Просила змінити запобіжний захід на інший, більш м`який цілодобовий домашній арешт, а в разі задоволення клопотання прокурора визначити розмір застави. Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав захисника ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 . Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав захисника.

Захисник ОСОБА_6 зазначив, що ризики, на які посилається прокурор, не підтверджено доказами, просив визначити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави. Обвинувачений ОСОБА_10 поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_7 не заперечила щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_11 поклався на розсуд суду.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження з цього приводу, в тому числі дані, що характеризують осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що раніше не судимі, репутацію обвинуваченого ОСОБА_11 , що раніше судимий вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2022 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, 27.11.2024 умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий термін 1 рік 4 місяці 1 день на підставі ст.81 КК України, суд враховує, що кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є тяжкими (ч.2 ст.307, ч.3 ст.311, ч.2 ст.317 КК України) та особливо тяжкими злочинами (ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України), обвинуваченому ОСОБА_10 тяжкими (ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263) та особливо тяжкими злочинами (ч.3 ст.307 КК України), обвинуваченому ОСОБА_11 тяжкими (ч.3 ст.311, ч.2 ст.317 КК України) та особливо тяжкими злочинами (ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України), суд вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо переховування від суду, оскільки внаслідок суспільної небезпечності дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , враховуючи санкції статей КК України, що інкриміновані обвинуваченим, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, що призведе до порушення розумних строків судового розгляду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження, у тому числі свідків, які ще не допитувалися під час судового розгляду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Так, у справі «Бекчиєв проти Молдови» ЄСПЛ вказав, що «ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню». У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що «суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів» («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Суд також враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд враховує, що відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Тримання під вартою обвинувачених в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинувачених, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покладених на них обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинувачених від суду.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на обставини справи, суд вважає недоцільним визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 205, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити. Продовжити застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на строк до 20 лютого 2026 року включно. Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити. Продовжити застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою на строк до 20 лютого 2026 року року включно. Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнити. Продовжити застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у виді тримання під вартою на строк до 20 лютого 2026 року включно. Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , задовольнити. Продовжити застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у виді тримання під вартою на строк до 20 лютого 2026 року включно. Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» та вручити обвинуваченим і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_12