Справа № 734/1545/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/783/25
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001121 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Борзна Чернігівської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню дитину та матір похилого віку, освіта середня-спеціальна, працює виконробом у ТОВ «Ж.О.К.», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, не застосовувався.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.12.2024 на речові докази: автомобіль марки "KIA CEED", р.н. НОМЕР_1 , автомобіль марки «ВАЗ 210700», р.н. НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 15122,10 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 21.12.2024 ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки "KIA CEED", р.н. НОМЕР_1 , рухався автодорогою «Кіпті-Глухів-Бачівськ» зі сторони с. Кіпті Чернігівського району Чернігівської області в напрямку м. Глухів Сумської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, 21 грудня 2024 року о 09:20 год, ОСОБА_8 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, у результаті чого не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на смугу розгону, де в районі 4 км+480 м автодороги «Кіпті-Глухів-Бачівськ» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який стояв біля свого автомобіля «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_2 , припаркованого праворуч у смузі розгону.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю, яка настала 21.12.2024 на місці пригоди.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.2.3 «б», п.12.1 Правил дорожнього руху, що перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просив скасувати вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також тяжкі наслідки, що настали. Крім того, рішення суду про призначення покарання ОСОБА_8 без позбавлення його права керування транспортними засобами належним чином не мотивовано.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд має скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Разом з тим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_8 основне покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, місцевий суд призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з чим також погодився і прокурор, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, на що акцентує увагу прокурор в скарзі, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме: одружений, має на утриманні малолітню дитину та доглядає матір похилого віку; а також те, що його робота, яка є єдиним джерелом доходу, догляд за літньою матір`ю, та викладену письмово думку потерпілої щодо призначення покарання ОСОБА_8 .

Разом з цим, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій, судом визнані обставинами, що пом`якшують покарання. Жодних обставин, які б обтяжували покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

У сукупності з наведеним суд врахував зміст досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого ризик повторного вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення є низьким, а призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням чи обмеженням волі на певний строк, є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, із звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо безпідставного непризначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання.

Так, санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги особу обвинуваченого, а також те, що останній позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме: одружений, має на утриманні малолітню дитину та доглядає матір похилого віку; а також те, що його робота, яка є єдиним джерелом доходу, догляд за літньою матір`ю, пов`язані з використанням транспортних засобів.

Однак, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зокрема, суд не дав належної оцінки встановленій ним обставині, що ОСОБА_8 під час керування транспортним засобом грубо порушив одночасно декілька пунктів Правил дорожнього руху, наслідком чого в районі 4 км+480 м автодороги «Кіпті-Глухів-Бачівськ» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який стояв біля свого автомобіля «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_2 , припаркованого праворуч в смузі розгону. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до числа суспільно небезпечних злочинів проти безпеки руху, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху, а обов`язковим додатковим - життя та здоров`я людей, непорушність яких гарантовано Конституцією України.

Не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого за наведених обставин, виключно позитивна характеристика ОСОБА_8 у загально-соціальному плані, та його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.

Отже, в аспекті досягнення мети покарання, виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості обвинуваченого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, в частині призначення додаткового покарання, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є явно несправедливим, внаслідок його м`якості.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, в частині призначеного йому покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4