Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3664/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/615/25
Категорія ч.1 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/3664/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 21.03.2025 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 та маючи з останньою тривалі неприязні стосунки, що ґрунтувались на побутових конфліктах, 12.02.2025 близько 13 години 30 хвилин, знаходячись за адресою: м. Житомир, пров. Склянського, 14, розпочав чергову сварку з дружиною, під час якої у нього виник умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_8 , ігноруючи загальноприйняті сімейні цінності та норми моралі, будучи незадоволеним поведінкою дружини, з метою викликати у неї відчуття страху, тривоги, маючи фізичну перевагу, підійшов до ОСОБА_7 та штовхнув її, від чого остання не втримала рівноваги та впала на підлогу, після чого ОСОБА_8 , продовжуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ногами наніс не менше шести ударів в ділянку живота, рук та ніг ОСОБА_7 , після чого потерпіла піднялась на ноги та ОСОБА_8 кулаками наніс два удари в ділянку підборіддя і один удар в ділянку правої щоки потерпілої.

Вказаними діями ОСОБА_8 умисно заподіяв своїй дружині ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на підборідді справа, на лівому стегні, а також садна на лівому променево-зап?ястковому суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а своїм рішенням закрити кримінальне провадження на підставі заяви потерпілої ОСОБА_7 в зв`язку з примиренням з обвинуваченим. При цьому, зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_7 про те, шо вона примирилася з обвинуваченим ОСОБА_8 , матеріальних та моральних претензій до останнього не має, та просить кримінальне провадження відносно останнього закрити у зв`язку з примиренням. Наголошує, що разом з цим, суд при прийнятті рішення та призначення покарання не процесуально не врахував вказану заяву (не виключено того факту, що орган дізнання фактично не долучив вказану заяву потерпілої до матеріалів кримінального провадження після ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження при безпосередньому реальному фактичному направленні кримінального провадження процесуальному керівнику та в подальшому в Богунський районний суд. Вважає, що враховуючи матеріали кримінального провадження та правову позицію потерпілої ОСОБА_7 кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 підлягає закриттю відповідно до ст.46 КК України.

Прокурор ОСОБА_10 в свої запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, вважає апеляційні доводи останнього безпідставними, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого в підтримку апеляційних вимог свого захисника, позицію потерпілої, яка не заперечила щодо задоволення апеляційних вимог, думку прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КІІК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався вище наведених вимог закону.

Так, як встановлено за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження №279/2056/23, згідно обвинувального акту (а.п.64-67), ОСОБА_8 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 та маючи з останньою тривалі неприязні стосунки, що ґрунтувались на побутових конфліктах, 12.02.2025 близько 13 години 30 хвилин, знаходячись за адресою: м. Житомир, пров. Склянського, 14, розпочав чергову сварку з дружиною, під час якої у нього виник умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_8 , ігноруючи загальноприйняті сімейні цінності та норми моралі, будучи незадоволеним поведінкою дружини, з метою викликати у неї відчуття страху, тривоги, маючи фізичну перевагу, підійшов до ОСОБА_7 та штовхнув її, від чого остання не втримала рівноваги та впала на підлогу, після чого ОСОБА_8 , продовжуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ногами наніс не менше шести ударів в ділянку живота, рук та ніг ОСОБА_7 , після чого потерпіла піднялась на ноги та ОСОБА_8 кулаками наніс два удари в ділянку підборіддя і один удар в ділянку правої щоки потерпілої.

Вказаними діями ОСОБА_8 умисно заподіяв своїй дружині ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на підборідді справа, на лівому стегні, а також садна на лівому променево-зап?ястковому суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисні легкі тілесні ушкодження.

При цьому, за результатами досудового розслідування встановлено, що обвинувачений і потерпіла на час вчинення кримінального правопорушення перебували у шлюбі між собою.

Згідно обвинувального акту та вироку, досудовим розслідуванням та судом першої інстанції встановлена і обтяжуюча обставина, передбачена ст.67 КК України, а саме, вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах (щодо дружини).

Згідно до вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

В свою чергу, у відповідності до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19), згідно зі ст.1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З огляду на викладене очевидним є те, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст.126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст.1 Закону №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п.7 ч.1 ст.284 КПК, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 126-1 КК, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст.1 Закону № 2229-VIII.

В свою чергу, згідно ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду

За таких обставин, основна апеляційна вимога (фактично клопотання сторони захисту про закриття провадження в зв`язку з примиренням потерпілої ОСОБА_7 з обвинуваченим ОСОБА_8 на підставі норм ст.46 КК України), не було предметом судового розгляду судом першої інстанції проведеного в порядку ст.ст.381, 382 КПК України, та не ґрунтується на положеннях процесуального законодавства та є безпідставною.

З урахуванням зазначеного, апеляційну скарга сторони захисту слід залишити без задоволення.

Разом з цим, у відповідності до норм ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, у тому разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В даному випадку, апеляційним судом за результатами апеляційного провадження, встановлено те, що обвинувачений ОСОБА_8 на даний час перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 (старший солдат), що ставить під обґрунтований сумнів можливість виконання ним призначеного судом першої покарання у виді 100 годин громадських робіт (при цьому, на момент призначення покарання у суду першої інстанції була відсутня ця інформація), як фактичну дієвість покарання у такій формі обмеження прав і свобод останнього.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційному суді, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, просив змінити вирок та призначити йому покарання у виді штрафу. Крім того, потерпіла ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду також не заперечувала щодо призначення обвинуваченому більш м`якого покарання ніж визначив суд першої інстанції.

Апеляційний суд, беручи до уваги особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, посередньо характеризується, щиро розкаявся та сприяв у розкритті кримінального правопорушення (обставини, що пом`якшують покарання), враховуючи позицію потерпілої, вважає за необхідне, в порядку ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання змінити, замість покарання у виді 100 годин громадських робіт, призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На думку апеляційного суду, за встановлених обставин, саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, як і буде відповідати справедливості і меті покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок Богунського районного суду м.Житомира від 21.03.2025 відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання - змінити. Замість покарання у виді 100 годин громадських робіт, призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :