Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/953/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.10.2025 за №0001428 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця радгоспу 20 років Жовтня, Боровського району Харківської області, розлученого, не працюючого, відповідно ст.89 КК України не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,-

УСТАНОВИВ:

11.10.2025 приблизно о 04 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 перебував на парковці біля будинку за адресою: пр. Героїв Харкова, 264-В, м. Харків, де побачив автомобіль марки Volkswagen T4 Caravelle, державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_5 , і в цей час у обвинуваченого ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи власний ключ від тієї ж марки та моделі автомобіля, відчинив водійські дверцята, сів до салону автомобіля на сидіння водія, та, скориставшись тим, що ключ підійшов до замка запалювання автомобіля, повернув його, тим самим привів у дію двигун вищевказаного транспортного засобу.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 на вищевказаному транспортному засобі рушив з місця вчинення кримінального правопорушення, перемістивши його в просторі з місця первинного знаходження, тобто незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, вартість якого, згідно з висновком експерта, складає 161 040, 00 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину визнав в повному обсязі. Пояснив, що 11.10.2025 вранці він при обставинах, зазначених в обвинуваченні заволодів автомобілем марки Volkswagen T4 Caravelle, державний номер НОМЕР_1 . На момент розгляду справи в суді транспортний засіб повернуто потерпілому, який жодних претензій до нього не має. Просив надати йому можливість виправитись без реального відбування позбавлення волі. Щиро покаявся у скоєному. При цьому, просив суд не досліджувати інші докази у кримінальному провадженні, обмежившись його поясненнями та розглянути справу відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участь, в якій вказав, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Зазначив, що з положеннями ст.349 КПК України ознайомлений.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження.

Оцінивши зібрані під час кримінального провадження і досліджені в судовому провадженні докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена у повному обсязі і кваліфікує його дії за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин , що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст.12 Кримінального кодексу віднесено до категорії нетяжких.

Суд враховує відомості, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 . Обвинувачений на обліку нарколога та психіатра не перебуває, є особою вкрай похилого віку, матеріальна шкода відсутня, обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, у обвинуваченого ОСОБА_4 наявна мотивація до позитивних змін, в т.ч. усвідомлення своєї провини у скоєному ним. Потерпілим подано заяву про розгляд справи за його відсутності, цивільний позов в рамках провадження не подавався.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що призначення покарання як захід примусу застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та полягає в передбаченому законом порядку позбавленні чи обмеженні прав і свобод засудженого. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У частині 2 ст. 65 КК України сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній у кримінальному правопорушенні особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Додержання цих вимог закону припускає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити винному і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення зазначеної мети. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення. Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Враховуючі відповідні доводи та встановлені судом обставини, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення, дані про його особу, суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті, а також вбачає можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства під здійснення відповідного контролю при цьому, вважає за доцільне застосувати іспитовий строк. Саме такий вид покарання, на думку суду, зможе виправити останнього та попередити вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, судові витрати на залучення експерта в сумі 2228,50 гривень суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо скасування арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ ключ з полімерною рукояткою після набрання вироком законної сили знищити. Автомобіль марки Volkswagen T4, номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, із закріпленим номерним знаком НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні останнього. Мобільний телефон марки Redmi 9c, імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 , з сім-карткою Водафон НОМЕР_6 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні останнього.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави :

- 2 228 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування витрат на проведення судово товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-25/26349-АВ від 20.10.2025 ;

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням ч.2 ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1