Справа № 215/6824/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000928 щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому посилаючись на те, що наразі незавершено судовий розгляд справи, не допитано потерпілу і свідків, на значну кількість злочинів проти власності, вчинених під час воєнного стану, відсутність доходу і постійного місця проживання у Кривому Розі, відсутність соціальних зв`язків і місця роботи, наявність судимостей, тяжкість і суспільну небезпеку злочину, сувору міру покарання, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, ухилення від суду і впливу на свідків .

Обвинувачений і захисник в судовому засіданні заперечували щодо клопотання. Вказували на необгрунтованість клопотання, на відсутність будь яких ризиків, тяжкий стан здоровя обвинуваченого, просили обрати домашній арешт або заставу.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів..

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів суд враховує, що як і раніше ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні під час воєнного стану декількох злочинів, в т.ч. тяжких, які викликають значні соціальні наслідки і за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, міцних соціальних зв`язків не має, обізнаний про місце проживання потерпілої, свідків, тому перебуваючи на волі він може ухилитися від явки до суду і перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на свідків з метою уникнення від можливого суворого покарання. При цьому, він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, і постійного джерела доходів не має, що в сукупності з іншим свідчить про ризик продовжити злочинну діяльність, з метою відшукання коштів для прожиття.

Доводи сторони захисту не спростовують вищевказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу. Згідно інформації філії ЦОЗ ДКВС стан здоровя обвинуваченого задовільний, він отримує необхідне лікування. Письмової згоди власника житла на перебування в ньому під домашнім арештом обвинуваченого до суду не надано. Тривалий розгляд справи у даному випадку повязаний із значною кількістю учасників провадження та його складністю.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Отже, на думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, інтереси правосуддя, в т.ч. необхідність допиту поетрпілої, свідків, що має важливе значення для обєктивного розгляду справи, та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів .

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 27 березня 2026 року з можливістю внесення застави у розмірі і порядку, визначеному ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 24.10.2024 .

Клопотання обвинуваченого і захисника про зміну запобіжного заходу відхилити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення .

СУДДЯ: