Справа № 287/2501/25
провадження 1-кп/287/503/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000244 від 20.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нові Білокоровичі, Олевського району, Житомирської області, громадянка України, має професійну (професійно-технічну) освіту, не заміжня, не працює, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20.10.2025 поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області капітан поліції ОСОБА_5 , перебуваючи у форменому одязі зі знаками розрізнення (спеціальний жетон ЖТП 0127416), отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, перебував на закріпленій поліцейській дільниці Білокоровицької територіальної громади Коростенського району Житомирської області.

Під час виконання своїх службових обов`язків поліцейського офіцера громади щодо забезпечення публічної безпеки і порядку відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_5 20.10.2025 о 13 годині 10 хвилин здійснив виїзд за телефонним зверненням ОСОБА_6 щодо врегулювання конфлікту між громадянами за адресою: АДРЕСА_3 , куди прибув приблизно о 13 годині 15 хвилин.

Виконуючи свої службові обов`язки щодо врегулювання конфлікту ОСОБА_5 вийшов із службового автомобіля і направився до вищевказаної квартири, з якої в той же час вийшла ОСОБА_4 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Остання, усвідомлюючи що перед нею перебуває працівник правоохоронного органу, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень поліцейському офіцеру громади, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, підійшла до ОСОБА_5 та умисно нанесла йому один удар кулаком в обличчя.

У подальшому, з метою деескалації конфлікту поліцейський офіцер громади ОСОБА_5 вийшов на вулицю. За ним також вийшла ОСОБА_4 , яка продовжуючи свої протиправні дії, підбігла до ОСОБА_5 з правого боку та нанесла йому ще один удар кулаком в обличчя, заподіявши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на фоні набряку в правій виличній ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 визнається винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні їй інкримінованого злочину визнала повністю та повідомила, що 20.10.2025 приблизно о 13 годині у одній із квартир по АДРЕСА_4 мала словесний конфлікт із своїм хлопцем, що на її думку і слугувало причиною виклику працівників поліції. На виклик приїхав поліцейський офіцер громади ОСОБА_5 , якого вона знає. Оскільки перебувала у стані алкогольного сп`яніння, нанесла останньому два удари кулаком в обличчя. Один у під`їзді будинку, інший на вулиці біля будинку. Висловила щире каяття, у потерпілого просить вибачення. Просила інші докази не досліджувати і не позбавляти її волі, так як має на утриманні малолітню дитину.

Потерпілий ОСОБА_5 повідомив суд, що 20.10.2025 під час виконання своїх службових обов`язків, як поліцейського офіцера громади щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, о 13 годині здійснив виїзд за телефонним зверненням ОСОБА_6 щодо врегулювання конфлікту між громадянами за адресою: АДРЕСА_3 . Приблизно через 10 хвилин на службовому автомобілі марки «Renault Duster», номерний знак НОМЕР_1 , спільно з начальником служби у справах дітей Білокоровицької сільської ради ОСОБА_7 прибули за адресою виклику. Квартиру відкрила власниця. Зайти не вдалося, однак було чути та видно, що у ній перебуває багато осіб, як чоловічої так і жіночої статі, які розпивали спиртні напої. Із квартири вийшли декілька чоловіків та жінок, які почали висловлювати до нього претензії щодо діяльності поліції в цілому. Із-за вказаних осіб раптово вийшла ОСОБА_4 , яка нанесла йому в обличчя один удар кулаком. З метою не загострювати конфлікт, він вийшов на вулицю. За ним також вийшла ОСОБА_4 , яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спочатку нанесла декілька ударів ногою по передній частині службового автомобіля, а потім підбігла до нього та нанесла йому ще один удар кулаком в обличчя. Так як обвинувачена має на утриманні неповнолітню дитину, вважає, що можна не позбавляти її волі. Просив суд прийняти рішення у відповідності до закону, не заперечував щодо застосування статті 349 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачена повністю визнала свою вину, фактичні обставини ніким не оспорюються, сторони самі клопотали про недослідження інших доказів, суд вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд переконався щодо добровільності їх позиції, з`ясував, що як обвинувачена так і потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всебічно повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення у відповідності до вимог ст. 22 КПК України, доведено винуватість ОСОБА_4 поза розумним сумнівом.

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраний даних з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням вважає достатніми підстави для призначення покарання ОСОБА_4 .

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинений ОСОБА_4 злочин, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Остання за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Раніше не судима.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченій необхідно призначити в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_4 яка є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, усвідомила протиправність своєї злочинної поведінки, те, що потерпілий претензій до обвинуваченої не має, цивільного позову не заявляв, а також те, що ОСОБА_4 вказала, що зробила для себе позитивні висновки, має намір виправитись і не вчиняти нових злочинів, суд дійшов висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати вимоги статей 75, 76 КК України, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобіганню скоєнню нею нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ухвали слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 22.10.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 20.12.2025 включно. Суд не вбачає підстав для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, а тому обраний щодо неї запобіжний захід підлягає скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 349, 368-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку.

Скасувати застосований до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 22.10.2025 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписом із бодікамери поліцейського офіцера громади ОСОБА_5 залишити при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1