печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0005566 від 03.07.2017 за обвинуваченням,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В Печерському районному суді м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0005566 відомості про яке 03.07.2017 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження, захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання захисника, обвинувачена ОСОБА_3 , яка приймала участь в дистанційному режимі, підтримала та просила задовольнити.

Проти задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, прокурор ОСОБА_4 не заперечував.

Судом роз`яснено ОСОБА_3 наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані документи кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 1 ст. 200 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а ч. 2 цієї статті у виді штрафу від п`яти до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч. 1 ст. 362 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, а ч. 3 цієї статті у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

У разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, за вказаних умов передбачено строки давності у три роки (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України).

В контексті застосування положень ст. 49 КК України суд зауважує, що чинним кримінальним законом не передбачено диференційованого підходу до визначення початку перебігу строку давності.

Вирішення відповідного питання, на переконання суду повинно здійснюватися крізь призму принципу верховенства права як базової вимоги, що висувається до національних нормативно-правових актів у практиці Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів верховенства права, визнається принцип правової визначеності та передбачуваності законодавства, згідно з яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, що встановлюються такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинно ґрунтуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, розуміти юридичні наслідки своєї поведінки.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм. Тож правова визначеність передбачає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій та правовідносин, що виникають. Відповідно до принципу правової визначеності правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Це правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Вирішуючи питання про те, з якого часу потрібно визначати початковий момент перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особою триваючого злочину, суд враховує правило, що випливає з презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (in dubio pro reо), що відображено у ст. 62 Конституції України.

Триваючий злочин вважається закінченим з моменту початкової дії або бездіяльності суб`єкта злочину, а злочинний стан особи у цьому випадку припиняється з моменту, коли сама зобов`язана особа його припинила з власної волі або з причин, які не залежать від її волі. Встановлення часу вчинення злочину пов`язується саме з моментом його юридичного завершення, тобто з моментом, коли відповідний склад злочину визнається закінченим.

Таким чином, часом вчинення триваючого злочину доцільно визнавати момент початку вчинення протиправного діяння, що відповідає положенням ч. 4 ст. 3 КК України.

Відповідно, початок перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України), слід рахувати з моменту юридичного закінчення складу злочину, а не з моменту припинення особою злочинного стану.

За такого, обставин, які б свідчили про зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, судом не встановлено.

Так, згідно обвинувачення, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення діянь, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 200 (мало місце в період з 06.07.2010 по 18.11.2017), ч. 1 ст. 366 КК України (мало місце в період з 01.01.2014 по 07.08.2017), тобто строки притягнення до відповідальності за їх вчинення минули 07.08.2020 та 18.11.2020 відповідно.

Крім того, згідно обвинувачення, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення діянь, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України (мали місце в період з 06.07.2010 по 18.11.2017), які відповідно до ч. ч. 4 та 5 ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів.

Строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого їй тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України на даний час не минули.

Водночас, за кваліфікуючою ознакою, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України повторно, що унеможливлює закриття кримінального провадження й за ч. 1 цієї статті на даній стадії кримінального провадження.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 200, ч. 1 ст. 366 КК України з підстав, визначених у ст. 49 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284-288, 314, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника - задовольнити частково.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 200, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0005566 від 03.07.2017 в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 200, ч. 1 ст. 366 КК України - закрити.

В іншій частині вимог клопотання захисника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6