Справа № 441/885/24
провадження 1-кп/462/265/26
У Х В А Л А

19 січня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

встановив:

у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обов`язків на 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначає, що незважаючи на визнання обвинуваченим вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, він вбачає наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, прокурор приходить до висновку, що наявні докази, які дають підстави для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину є вагомими, належним, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку, а вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. У зв`язку з вищенаведеним, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, просить суд клопотання задовольнити.

Сторона захисту у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, мотивуючи таке відсутністю ризиків, на які посилається прокурор, а отже і відсутністю підстав для продовження такого заходу.

Представник потерпілого у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів, пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, перелік яких є вичерпним.

Згідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

За приписом ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. ч. 5, 6 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду.

Так, ризик пов`язаний з переховуванням обвинуваченого від суду полягає в тому, що злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що може спонукати його залишити своє місце проживання та з метою уникнення відповідальності переховуватися від суду.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Також, суд ураховує, що згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2025 року клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу задоволено, обвинуваченому ОСОБА_4 змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням на останнього обов`язків, зі встановленням їх строку, а саме до 26.11.2025 року.

В подальшому, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2025 року продовжено до 19.01.2026 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, покладених на нього ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2025 року.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найменш обтяжливим серед запобіжних заходів, передбачених КПК України, та полягає у покладені на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

Оцінюючи доводи сторін у сукупності та з урахуванням установлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , є необхідним та співмірним, оскільки спрямоване на запобігання наявним ризикам.

При цьому, стороною захисту не наведено та не доведено обставин, які б свідчили про те, що продовження дії зазначених обов`язків є непропорційним втручанням у права і свободи обвинуваченого або не відповідає меті застосування запобіжного заходу.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такі є необхідними та достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на час розгляду вказаного кримінального провадження та запобіганню встановленим ризикам.

Керуючись ст. ст. 182, 194, 369-372 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити строк дії, покладених на ОСОБА_4 , обов`язків, а саме:

1) прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладене грошове стягнення у розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали складає 2 місяці, тобто до 19.03.2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали міститься в матеріалах справи №441/885/24. Ухвала 19.01.2026 набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: ОСОБА_1