УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 527/819/23

провадження № 51-3702 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та копій судових рішень, вирокомГлобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією належного йому майна; за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією належного йому майна.

Вироком Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 - залишено без задоволення. Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - задоволено. Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року в частині призначення покарання ОСОБА_4 скасовано.

Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено покарання: - за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією усього належного йому майна;

- за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі частин 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, датованою 29 вересня 2025 року, на рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо нього.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення.Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_4 змінено. Виключено із зазначених судових рішень вказівку на попередню судимість ОСОБА_4 . У решті судові рішення залишено без зміни.

20 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшла нова касаційна скарга засудженого ОСОБА_8 , датована 30 жовтня 2025 року, у якій він не погоджується із судовими рішеннями щодо нього.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Зі змісту положень статей 424, 425 КПК України вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи.

Як убачається із наявних у суді касаційної інстанції матеріалів, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирокПолтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року прийнято остаточне рішення.

З урахуванням зазначеного та того, що постановою Верховного Суду від 18 листопада 2025 рокуприйнято рішення по суті вимог касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , то вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге.

Така позиція узгоджується з основоположними аспектами верховенства права, одним із яких є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу остаточності рішення, жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Крім того, відповідно доч. 5 ст. 442 КПК України постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3