Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Рівне

Справа № 569/21955/25

Провадження № 11-сс/4815/322/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період доби у кримінальному провадженні №0000815 від 28.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.307 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21:00 год. до 07:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб до 15 грудня 2025 року з покладенням на підозрювану наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- заборонити залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 год. до 07:00 год..

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вказує, що слідчим суддею при винесенні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, особу підозрюваної та ризики, передбачені ст.177 КПК України. Зауважує, що в ході досудового розслідування задокументовано два епізоди незаконного збуту ОСОБА_6 особливо небезпечної психотропної речовин, що вказує на системність дій підозрюваної по отриманню коштів від зайняття злочинною діяльністю, а також схильність останньої до вживання наркотичних засобів, психотропних речовин. Наголошує, що ОСОБА_6 на утриманні дітей не має, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали її утриманню під вартою, не страждає, не вперше притягується до кримінальної відповідальності за незаконне поводження з наркотичними засобами та психотропними речовинами, зокрема 28.08.2025 року до Рівненського міського суду скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тому існують підстави вважати, що вона отримувала кошти від зайняття злочинною діяльністю та перебуваючи під домашнім арештом може продовжувати займатися нею, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим органом досудового розслідування ризикам та гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 17 жовтня 2025 року та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваної та її захисника, які заперечили проти задоволення поданої скарги та просили залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що вона, порушуючи порядок, встановлений ст.ст.6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку 29.09.2025 року приблизно о 15 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: м. Рівне, вул. Івана Вишенського буд. 4, в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_10 за 500 гривень, у прозорому поліетиленовому пакетику кристалічну речовину білого кольору з жовтуватим відтінком, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-25/15058-НЗПРАП від 10.10.2025 року містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою 0,067 г., обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000. Крім того встановлено, що ОСОБА_6 , продовжуючи злочинні дії, порушуючи порядок, встановлений ст.ст.6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку 16.10.2025 року приблизно о 18 год. 17 хв., перебуваючи за адресою: м. Рівне, вул. Івана Вишенського 4А, в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_10 за 500 гривень, у прозорому поліетиленовому зіп-пакеті кристалічну речовину, яка ззовні схожа на особливо небезпечну психотропну речовину «PVP». Таким чином її дії кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені в ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається із матеріалів провадження, при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу в суді першої інстанції слідчий та прокурор не довели того, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Так, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, необхідні для обрання запобіжного заходу, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, ступінь його тяжкості та особу підозрюваної, та прийшов до вірного висновку про відсутність доказів, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належну процесуальну поведінку останньої.

Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому вона підозрюється жодним доказом не доведені, отже є голослівними. Так, посилання прокурора щодо тяжкості інкримінованого злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , не можуть, на думку суду, безумовно свідчити про наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Під час апеляційного розгляду підозрювана зазначила, що вона не порушує обов`язки, покладені на неї слідчим суддею, з`являється за викликами до слідчого, прокурора та суду, визнає вину та співпрацює зі слідством, також пройшла співбесіду та влаштовується на роботу в клінінг компанію, проживає з матір`ю, яка слідкує за її поведінкою та дотриманням обов`язків, тому вважає, що стає на шлях виправлення та просила не застосовувати до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні не зазначив жодних обставин для спростування доводів підозрюваної та його захисника, не обґрунтував наявність ризиків, зазначених в клопотанні, не надав доказів про порушенням підозрюваною умов обраного запобіжного заходу, а тому не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_6 ..

Отже, враховуючи викладене в сукупності та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, колегія вважає, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваною умов домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період доби у кримінальному провадженні №0000815 від 28.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.307 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3