Справа № 203/231/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №000090, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №000090, про арешт майна, вилученого в ході огляду.

В наданій заяві прокурор просив розглянути клопотання без його участі.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 в призначене судове засідання не з`явився, що в силу положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 , відносно якого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, клопотань про участь у розгляді справи не подавав.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи, а також дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.п.1,3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000090, відомості за яким внесено до ЄРДР 18.11.2025 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.369-2 КК України.

19.01.2026 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України та 20.01.2026 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України, за фактом одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Під час проведення особистого обшуку у останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «IPhone 13», ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Також згідно клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19.01.2026 року під час затримання ОСОБА_4 , останній позбувався переданих йому грошових коштів шляхом викидання всіє суми в розмірі 20000 грн. у салон автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .

За письмової згоди останньої, як власника, 19.01.2026 року було проведено огляд автомобіля, в ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 20000 грн., купюрами номіналом по 500 грн. кожна; ВІН-код військовозобов`язаного індивідуальний номер із реєстру «Оберіг», який є штрих-кодом, що вклеюється у військово-обліковий документ ОСОБА_6 №3.

Постановою слідчого від 19.01.2026 року вилучені речі та грошові кошти визнано речовими доказом у кримінальному провадженні та в поданому клопотанні слідчий просив накласти на них арешт, з метою його збереження як речових доказів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчий суддя враховує, що надані до нього матеріали кримінального провадження в достаній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України та про приченість до його вчинення ОСОБА_4 .

Також слідчий суддя враховує, що з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення у співучасті з іншими особами, спілкування між останніми та свідком ОСОБА_7 засобами мобільного звязку, вилучений у підозрюваного в ході особистого обшуку мобільний телефон відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України, може містити в собі інформацію, що має значення для досудового розслідування, підтвердити факт спілкування фігурантів кримінального правопорушення між собою та зі свідком, його зміст.

Вилучені грошові кошти є безпосереднім предметом вчиненого кримінального правопорушення, а вилучений ВІН-код може мати доказове значення на предмет підтвердження вчинення дій за вчинення яких отримувалась неправомірна вигода.

З урахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучені речі та грошові кошти.

Керуючись ст.ст.131,132,167,168,170-172,175,237,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення 19 січня 2026 року особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 та в ході огляду транспортного засобу «Land Rover Range Rover Evoque», 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , речі та грошові кошти а саме на:

-мобільний телефон марки «IPhone 13», ІМЕІ: НОМЕР_3

-грошові кошти в сумі 20000 грн., в кількості 40 купюр номіналом по 500 грн. кожна;

-ВІН-код військовозобов`язаного індивідуальний номер із реєстру «Оберіг», який є штрих-кодом, що вклеюється у військово-обліковий документ ОСОБА_6 №3

із забороною відчуження, розпорядження та користування останніми.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_8