Провадження № 1-кс/344/8035/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000670 від 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000670 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурором в клопотанні зазначено, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 17.11.2025 приблизно в 06 год 40 хв водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись за напрямком до м. Львів, під час проїзду ділянки автодороги Н-09 «Мукачево Львів», що пролягає між населеними пунктами с. Задністрянське і м. Галич Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснював пасажирські перевезення за маршрутом "селище Більшівці місто Івано-Франківськ" рухаючись в напрямку м. Мукачево (м. Івано-Франківськ).

Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події. Інші пасажири обох транспортних засобів отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

17.11.2025 під час огляду місця події вилучено автомобіль марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_4 , жителем АДРЕСА_1 . Крім того, під час огляду вилучений автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_7 , жителем АДРЕСА_2 .

На обох вилучених транспортних засобах наявні пошкодження та деформації характерні для взаємного зіткнення.

Як зазначено у клопотанні, у кримінальному провадженні необхідно провести інженерно-транспортні експертизи дослідження технічного стану обох вилучених транспортних засобів, що потребує їх безпосереднього дослідження.

Прокурор в клопотанні посилається на те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно може призвести до його можливого приховування, пошкодження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Метою накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 та на автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 є збереження речового доказу. Підставою накладення арешту на вказане майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є знаряддям вчинення злочину.

Прокурор подав заяву у якій просив розгляд клопотання здійснювати без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, просить клопотання задовольнити.

Володільців майна про дату та час судового засідання повідомлено належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що прокурор звернувся з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З клопотання вбачається, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000670 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.11.2025 приблизно в 06 год 40 хв водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись за напрямком до м. Львів, під час проїзду ділянки автодороги Н-09 «Мукачево Львів», що пролягає між населеними пунктами с. Задністрянське і м. Галич Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснював пасажирські перевезення за маршрутом "селище Більшівці місто Івано-Франківськ" рухаючись в напрямку м. Мукачево (м. Івано-Франківськ). Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події. Інші пасажири обох транспортних засобів отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

17.11.2025 під час огляду місця події вилучено автомобіль марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_4 , жителем АДРЕСА_1 . Крім того, під час огляду вилучений автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_7 , жителем АДРЕСА_2 .

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківівській області ОСОБА_8 від 17.11.2025 року призначено інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.2 дослідження технічного стану транспортного засобу.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківівській області ОСОБА_8 від 17.11.2025 року транспортні засоби марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000670 від 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 98 КПК України «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа - суб`єкт спеціальної конфіскації).

Прокурором поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні , відповідно до ст. 98 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, та з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю,що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на транспортні засоби марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які вилучені 17.11.2025 під час огляду місця події, до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, із забороною користування, відчуження та розпорядження.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.11.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1