Справа № 466/1085/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1068/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2025 року у частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000081 від 16.02.2022 року ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ,-

з участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк запобіжного заходу обвинуваченим за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, визначивши розмір застави у 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року, що становить 454 200 ( чотириста п"ятдесят чотири тисячі двісті ) грн, - на 60 діб, до 27 січня 2026 року включно;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір застави у 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року, що становить 372 150 ( триста сімдесят дві тисячі сто п"ятдесят) грн - на 60 діб, до 27 січня 2026 року включно;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з визначенням розміру застави у 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року , що становить 372 150 ( триста сімдесят дві тисячі сто п"ятдесят) грн. - на 60 діб, до 27 січня 2026 року включно;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, що становить 388 350 ( триста вісімдесят вісім тисяч триста п"ятдесят ) грн. - на 60 діб, до 27 січня 2026 року включно; обвинуваченому

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, що становить 483 120 ( чотириста вісімдесят три сто двадцять) грн., строком на 60 діб, до 27 січня 2026 року включно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в сумі 99 240 ( дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок ) грн., строком на 60 діб, до 27 січня 2026 року включно.

У разі внесення застави покладено на обвинувачених обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені вважатимуться такими, щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави. У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави. Постановлено скерувати ухвалу для виконання у Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Таку ухвалу у частині продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_14 оскаржив у апеляційному порядку адвокат ОСОБА_7 .

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить у цій частині скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2025 року та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22.00 год. до 06:00 год. наступного дня; покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України; забезпечити проведення судового засідання у режимі відео конференції з участю обвинуваченої ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що обвинувачена ОСОБА_15 перебуває під вартою з 26 вересня 2022 року, тривалий час.

Стверджує, що наявні підстави для обрання обвинуваченій ОСОБА_15 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що сторона обвинувачення не довела належним чином неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу і відповідно судом зроблено невірні висновки, що менш суворий запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України та запобігти ризикам. Стверджує, що суд першої інстанції неправильно оцінив заявлені ризики, які базуються виключно на припущеннях та не взяв до уваги особу ОСОБА_6 .

Заявляє, що висновки суджу не відповідають фактичним обставинам справи, а сама тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 не може бути достатньою підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченої ОСОБА_15 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний розгляд здійснюється у межах поданої апеляційної скарги.

За умовами, які передбачено ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 врахував положення наведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що продовжують існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, та врахувавши те, що ці ризики станом на зараз не зменшилися.

Колегія суддів зважає на положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника ОСОБА_7 , про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги особу обвинуваченої, а також неправильно оцінив заявлені стороною обвинувачення ризики, апеляційний суд вважає не обгрунтованими, доказів протилежного при апеляційному розгляді не здобуто та стороною захисту не надано.

Колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги ст. 182 КПК України, обставини кримінального правопорушення (тяжкість вчиненого кримінального правопорушення), дані про особу обвинуваченої та ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір застави, у межах передбачених ч.5 ст.182 КПК України , в сумі 99 240 ( дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок ) грн., оскільки ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

На думку колегії суддів саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченої, при якому перспектива втрати застави буде для неї необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання нею процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції у частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_15 є обґрунтованою та вмотивованою, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2025 року у частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000081 від 16.02.2022 року ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4