КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7508/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001267 від 21.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 25.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти в сумі 70 000 доларів США; мобільний телефон Samsung Galaxy A52 s/n НОМЕР_7, НОМЕР_8, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із вбудованим номером телефону НОМЕР_3 . мобільний телефон Samsung Galaxy A52 s/n НОМЕР_7, НОМЕР_9, IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 із вбудованим номером телефону НОМЕР_6 .

Частково не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 31 500 доларів США та негайно повернути грошові кошти ОСОБА_7 .

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчим суддею було проігноровано, що вищевказані грошові кошти були вилучені за відсутності жодних законних підстав та без дозволу слідчого судді, а також те, що виявлені кошти належать не ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і жодним чином не стосуються ані господарської діяльності ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» та інших зазначених у клопотанні юридичних осіб.

Апелянт наголошує на тому, що вилучені грошові кошти не можуть вважатися речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому на них не може бути накладено арешт.

Крім того, апелянт зазначає, що 31 500 доларів США є особистими коштами ОСОБА_7 та були набуті шляхом продажу її квартири за договором купівлі-продажу від 14.03.2025.

Частково не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США та негайно повернути грошові кошти ОСОБА_8 .

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що 38 500 доларів США є особистими коштами ОСОБА_8 та є його доходом від здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується поданими ним податковими деклараціями ФОП.

Крім того, апелянт зазначає, що оскільки слідчим суддею було порушено встановлені строки розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, вилучені кошти має бути негайно повернуто їх власникам.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28.07.2025 слідчим суддею постановлено оскаржувану ухвалу без виклику власників майна, копію ухвали апелянти не отримували, а відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника власників майна ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних скарг, поданих представником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що ухвала слідчого судді оскаржується лише в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 31 500 доларів США та грошові кошти в сумі 38 500 доларів США., а відтак колегія суддів переглядає ухвалу слідчого судді лише в оскаржуваній частині.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора розслідується кримінальне провадження № 0001267 від 21.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 309 КК України.

Під час досудового розслідування досліджуються обставини протиправного заволодіння представниками суб`єктів господарювання приватного права державними коштами, шляхом укладання договорів із ІНФОРМАЦІЯ_3 на постачання товарів (ІНФОРМАЦІЯ_4) за завищеними цінами, а також, у подальшому, вчинення фінансових операцій, спрямованих на приховування такого майна (грошових коштів), вчинене особами, які знали, що таке майно прямо одержане злочинним шляхом.

За результатами проведених слідчих (розшукових) дій та здійснених заходів забезпечення кримінального провадження встановлено, що у період із 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 перераховано в адресу ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» (код ЄДРПОУ НОМЕР_10) грошові кошти у сумі понад 300 млн грн в якості оплати за речове майно (рюкзаки, сумки, костюми).

Частина отриманих ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» коштів перераховувалась на пов`язані суб`єкти господарювання, зокрема ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_5» (код ЄДРПОУ НОМЕР_11), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_6» (код ЄДРПОУ НОМЕР_12), якими, в свою чергу, здійснювався перерахунок в адресу «ризикових» юридичних осіб, зокрема підприємств ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_7» (код ЄДРПОУ НОМЕР_13), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_8» (код ЄДРПОУ НОМЕР_14), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_9» (код ЄДРПОУ НОМЕР_15), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_10» (код ЄДРПОУ НОМЕР_16), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_11» (код ЄДРПОУ НОМЕР_17), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_12» (код ЄДРПОУ НОМЕР_18), ПП «ІНФОРМАЦІЯ_13» (код ЄДРПОУ НОМЕР_19), за текстильну продукцію, яка останніми не виготовлялась та не купувалась.

Відповідно до узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України № 0806/2023/ДСК від 07.09.2023 наявні підстави вважати грошові кошти у сумі ІНФОРМАЦІЯ_14, перераховані службовими особами ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» на рахунки ряду юридичних та фізичних осіб є такими, що спрямовані на легалізацію (відмивання) коштів, одержаних злочинним шляхом.

Також проведеними слідчими діями встановлено, що особи, які фактично контролюють діяльність ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», також мають контроль над «ризиковими» юридичними особами, які надають незаконні послуги суб`єктам реального сектору економіки по мінімізації податкового навантаження, шляхом укладання договорів купівлі-продажу товарів/послуг без фактичного їх надання, а також легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, використовуючи при цьому фінансово-господарські документи із недостовірними відомостями.

Прокурор зазначає, що у вчиненні розслідуваних злочинів учасниками незаконної діяльності використовуються ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» (код ЄДРПОУ НОМЕР_10), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_15» (код ЄДРПОУ НОМЕР_20), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_16» (код ЄДРПОУ НОМЕР_21), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_17» (код ЄДРПОУ НОМЕР_22), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_18» (код ЄДРПОУ НОМЕР_23), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_19» (код ЄДРПОУ НОМЕР_24), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_20» (код ЄДРПОУ НОМЕР_25), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_21» (код ЄДРПОУ НОМЕР_26), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_22» (код ЄДРПОУ НОМЕР_27), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_23» (код ЄДРПОУ НОМЕР_28), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_5» (код ЄДРПОУ НОМЕР_11), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_12» (код ЄДРПОУ НОМЕР_18), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_11» (код ЄДРПОУ НОМЕР_17), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_9» (код ЄДРПОУ НОМЕР_15),ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_10» (код ЄДРПОУ НОМЕР_16), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_7» (код ЄДРПОУ НОМЕР_13), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_6» (код ЄДРПОУ НОМЕР_12).

Згідно висновку аналітичного дослідження ДПС України від 17.04.2025 № 122/99-00-08-02-01-20/НОМЕР_10 встановлено перерахування ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» коштів у сумі ІНФОРМАЦІЯ_24, попередньо отриманих від ІНФОРМАЦІЯ_25, на рахунки вищевказаних підприємств та фізичних осіб - підприємців, що містить ознаки легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом.

Одними із клієнтів указаних протиправних послуг є група підприємств, яка спеціалізується на виробництві та продажі ІНФОРМАЦІЯ_26 під ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_27».

Проведеними слідчими (розшуковими) діями та негласними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що фактичне пошиття продукції для ІНФОРМАЦІЯ_28 по договору, укладеному між ІНФОРМАЦІЯ_3 та ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», здійснювалось фізичними особами-підприємцями за рахунок матеріалів, наданих представниками групи компаній ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_27».

При цьому, реквізити ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» використовувались учасниками протиправної діяльності з метою завищення вартості виготовленої продукції, а також подальшого виведення отриманих коштів із державного бюджету у готівку.

Одночасно з цим установлено, що до групи компаній ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_27» входять ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_29» (код ЄДРПОУ НОМЕР_29), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_30 «ІНФОРМАЦІЯ_38» (код НОМЕР_30), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_30 «ІНФОРМАЦІЯ_31» (код ЄДРПОУ НОМЕР_31), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_32» (код ЄДРПОУ НОМЕР_32), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_33» (код НОМЕР_33),ТОВ «Концерн «ІНФОРМАЦІЯ_27» (код ЄДРПОУ НОМЕР_34), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_34» (код ЄДРПОУ НОМЕР_35), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_35» (код ЄДРПОУ НОМЕР_36), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_36» (код ЄДРПОУ НОМЕР_37), ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_30 «ІНФОРМАЦІЯ_37» (код ЄДРПОУ НОМЕР_38).

Вивченням фінансово-господарської діяльності згаданих юридичних осіб за відповідний період установлено, що ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_29» (код ЄДРПОУ НОМЕР_29) відображало придбання товарно-матеріальних цінностей в «ризикових» підприємств, зокрема: ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_39» (код ЄДРПОУ НОМЕР_39) на суму 45 млн грн, ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_40» (код ЄДРПОУ НОМЕР_40) - 21,6 млн грн, ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_41» (код ЄДРПОУ НОМЕР_41) - 13 млн грн, ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_42» (код ЄДРПОУ НОМЕР_42) - 8,9 млн грн, ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_43» (попередня назва - «ІНФОРМАЦІЯ_44», код ЄДРПОУ НОМЕР_43) - 8,9 млн грн.

Наразі вказані учасники організованої групи для заволодіння державними коштами, шляхом укладання договорів із ІНФОРМАЦІЯ_45, в період із 2025 року по теперішній час використовуються реквізити новостворених товариств.

25.06.2025 на підставі ухвал слідчого судді Печерського міськрайонного суду міста Києва проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка входила до переліку осіб на розрахункові рахунки яких переводились грошові кошти від ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_5», отримані з ІНФОРМАЦІЯ_25, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінальних правопорушень та майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення інших осіб, причетних до кримінальних правопорушень.

Під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено речі та грошові кошти.

Вказані речі постановою слідчого ГСУ НП України від 26.06.2025 визнано речовим доказом.

28.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 25.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- грошові кошти в сумі 70 000 доларів США;

- мобільний телефон Samsung Galaxy A52 s/n НОМЕР_7, НОМЕР_8, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із вбудованим номером телефону НОМЕР_3 .

- мобільний телефон Samsung Galaxy A52 s/n НОМЕР_7, НОМЕР_9, IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 із вбудованим номером телефону НОМЕР_6 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так, згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що вилучені під час обшуку від 25.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , серед іншого майна, грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США, у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вищевказані грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження представника апелянтів про безпідставність арешту вищевказаного майна відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що зазначені грошові кошти вилучено у зв`язку із необхідністю їх збереження як речових доказів.

Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Крім того, доводи апеляційних скарг про невідповідність арештованих грошових коштів критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, також, на думку колегії суддів, є недоведеними, оскільки тимчасово вилучене майно в повній мірі відповідає ознакам речових доказів, вказаним у ст. 98 КПК України, а відтак підлягає арешту.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, доводи представника апелянтів про те, що вилучені грошові кошти належать не ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і жодним чином не стосуються ані господарської діяльності ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», ані інших зазначених у клопотанні юридичних осіб, та посилання на законність їх походження, на даному етапі досудового розслідування є такими, що не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказані грошові кошти, проте, підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, колегія бере до уваги посилання представника апелянтів на те, що розгляд поданого прокурором клопотання про арешт тимчасово вилученого майна дійсно відбувся не в строк, визначений ч. 6 ст. 173 КПК України, однак це не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року в оскаржуваній частині - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_11

Судді:

ОСОБА_12