Cправа №505/261/20
Провадження №1-кп/505/118/2025
УХВАЛА

Іменем України

26.11.2025 Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

особи щодо якої заявлено клопотання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Подільськ Одеської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №-0001461 від 09.11.2019, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бурилове Котовського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- за фактом суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08.11.2019 о 17:00 годині ОСОБА_5 знаходився в центральні частині села Климентове Подільського району Одеської області, біля магазину «Тетяна», що розташований за адресою: Одеська область, Подільський район, село Климентове, вулиця Центральна, 39А, де побачив малолітнього знайомого ОСОБА_6 , який тримав велосипед марки «Ocean Navimaxx», що належить мешканцю с.Климентове Подільського району ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 , будучи особою, яка не усвідомлює свої дії та не може керувати ними, в той же день та час, підійшов до ОСОБА_8 , відштовхнув руками останнього, від чого той впав на землю, та відкрито викрав спортивний велосипед марки «Ocean Navimaxx» вартістю 1766,67 гривень, після цього з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 1766,67 гривень, та викраденим майном розпоряджався на власний розсуд.

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №549 ОСОБА_5 , в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренії, параноїчної форми, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом за психопатоподібним типом», внаслідок чого, він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, ОСОБА_5 у стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене Законом України про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру підтримав, так як ОСОБА_5 потребує лікування.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину визнав та підтвердив вищевказані обставини.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 , дослідивши наведені докази, суд прийшов до висновку, що вчинене ОСОБА_5 суспільно-небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Дослідивши наявні докази у справі, судом встановлено, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України підтверджується наступними письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 08.11.2019 з таблицею ілюстрацій до нього; постановою про визнання речових доказів і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 09.11.2019; зберігальною розпискою від 10.11.2019; протоколом проведення слідчого експерименту від 10.11.2019 з таблицею ілюстрацій до нього; висновком експерта від 18.11.2019 №290-СП; висновком судово-психіатричної експертизи №549 від 11.12.2019; характеризуючими даними ОСОБА_5 .

Згідно ст.ст.3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «G.v.France», п. 39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18 почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст.96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №549 від 11.12.2019, підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, ознак вродженого недоумства, іншого хворобливого стану психіки, у тому числі тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренії, параноїчної форми, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом за психопатоподібним типом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F20.01 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого, він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді: «Шизофренії, параноїчної форми, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом за психопатоподібним типом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F20.01 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, не може розуміти значення кримінального судочинства і свого процесуального положення, та не здатний до дій спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав і обов`язків, тому потребує обов`язкової участі захисника. У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді: «Шизофренії, параноїдної форми, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом за психопатоподібним типом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F20.00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, та за тяжкістю інкримінованого йому злочину, він потребує застосування, відносно нього, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний стаціонар із звичайним наглядом (ч.3 ст.94 КК України).

Згідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст.512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 на час вчинення суспільно небезпечного діяння був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим, підлягає задоволенню, та відносно ОСОБА_5 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру КПК України не передбачено. Тому процесуальні витрати, пов`язані з проведенням у кримінальному провадженні судових експертиз, віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 93,94 КК України, ст.ст.369, 371-372, 503, 512, 513 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом в примусовому порядку.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази по справі, а саме: велосипед марки «Ocean Navimaxx», зеленого кольору, який знаходиться на зберіганні, відповідно до зберігальної розписки, у потерпілого ОСОБА_7 - залишити йому, як власнику.

Процесуальні витрати пов`язанні з залученням експерта в кримінальному провадженні, віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1