Номер провадження: 11-сс/813/1840/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР за його заявою від 19.05.2025,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2025, відмовлено у задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР за його заявою від 19.05.2025.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що подана ОСОБА_6 заява за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочини, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що заява про вчинення злочину містить всі необхідні відомості передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, а тому відомості викладені у заяві підлягають внесенню в ЄРДР.

Просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати прокурора внести відомості до ЄРДР.

Ухвалою судді-доповідача від 28.10.2025 року розглянуто клопотання заявника ОСОБА_6 про забезпечення його особистої участі в залі судових засідань під час розгляду його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді та визнано доцільним провести апеляційний розгляд в режимі відеоконференції за участю заявника, оскільки відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 336 КПК, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності забезпечення безпеки осіб; введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Частиною 2 статті 336 КПК передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення.

Таким чином, ч. 2 ст. 336 КПК регламентовано, що саме суду надається дискреційне право під час ухвалення рішення про здійснення судового провадження дистанційно, вирішувати питання про форму судового засідання. Суд може використати своє дискреційне право та вирішити питання про форму судового засідання, адже у ч. 2 ст. 336 КПК, крім іншого зазначено, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває особа, яка знаходиться під вартою, якщо вона проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Таким чином, приписи ст. 336 КПК передбачають можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції в умовах воєнного стану навіть у разі заперечення особи, яка знаходиться під вартою проти цього, та таке питання, згідно з приписами частини 2 цієї статті, суд вирішує ухвалою з наведенням обґрунтувань та мотивів, зокрема щодо обставин, які заважають безпосередній участі особи, яка знаходиться під вартою в судовому засіданні в залі суду.

У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі Указу Президента України №640/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє на даний час.

Отже, приймаючи до уваги, що на території України введено воєнний стан, встановлена доцільність проведення судового засідання призначеного 23.07.2025 о 14:55 годині в режимі відеоконференції, що не суперечить приписам ст. 336 КПК України.

Вказана ухвала була направлена на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» 28.10.2025.

29.10.2025 року перед початком судового засідання за повідомленням службових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 вибув на судове засідання до Київського районного суду м. Одеси та будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання із заявами та клопотаннями про відкладення судового розгляду на адресу апеляційного суду не звертався.

Зважаючи на наведені вище обставини, враховуючи скорочений термін розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді щодо бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 2 ст. 422 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі сторін та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 28 ч. 3, 4; 111 ч. 2; 111-2 ч. 2; 114-1; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч. 2; 367 ч. 2; 368-2 ч. 3; 368-5 ч. 1; 369-2 ч. 2 КК України суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 за його заявою від 19.05.2025 року.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя вірно встановив фактичні обставини провадження, зазначив положення кримінального процесуального закону, якими слід керуватися при розгляді скарги та прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про відсутність підтвердження, що отримана слідчим заява містили фактичні та об`єктивні данні, які вказували на ознаки певних кримінальних правопорушень та підтверджували реальність їх подій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого та прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подана ОСОБА_6 заява від 19.05.2025 року за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочини, оскільки не містить даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин та реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20) зазначено, що за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом із цим слідчий, дізнавач, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій суддів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовим особам не допускаються.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб.

Оскарження у будь-який спосіб діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом не допускається.

Згідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011р., оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами прокуратури.

Таким чином, інша, крім судової, процедура ревізії судових рішень, дій або бездіяльності суддів під час здійснення правосуддя з метою оцінки наявності підстав для застосування до суддів кримінальної відповідальності, зокрема шляхом відкриття кримінального провадження, недопустима. Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

З огляду на вищезазначене апеляційний суд приходить до висновку, що підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР. В заяві не було наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодних обставин, які вказували на незаконність прийняття слідчим суддею рішення за результатами розгляду його скарги та в тому числі допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які вказували на необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалуі постановити нову ухвалу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність поданої в порядку ст. 303 КПК України є таким, що відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги наведене, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 214, 303-309, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР за його заявою від 19.05.2025 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4