Провадження по справі 1-кс/522/6969/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

18 грудня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина Ізраїлю, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0000021 від 25.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно у 2018 році більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 44, яка знаходиться в межах водоохоронної зони моря та лиманів, межах Комплексної охоронної зони історичного центру міста, буферній зоні всесвітньої відомої спадщини ЮНЕСКО, яка належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, шляхом влаштування на ній будівель та споруд загальною площею 56, 9 кв. м при наступних обставинах.

Так, встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 75 від 12.02.2018 за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 39,7 кв.м, яка знаходилась в антресолі першого поверху будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В подальшому 11.12.2019 приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 на підставі висновку № 132462 від 04.12.2019, виданого ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено цільове призначення квартири АДРЕСА_4 , а також внесені відомості до реєстру про «погашення» права власності, тобто припинення права власності на об`єкт.

Для реалізації свого злочинного плану, а також надаючи своїм діям законності, розуміючи що квартира (приміщення) №24 розташована не на земельній ділянці, а в антресолі першого поверху приблизно на початку січня 2020 року (більш точного часу досудовим розслідування не встановлено) звернувся до ТОВ «Архітектор-Проект» з метою виготовлення проекту на реконструкцію квартири АДРЕСА_2 без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів в плані з улаштуванням додаткових приміщень, з пристосуванням під нежитлові приміщення творчої майстерні який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , при цьому надавши технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 до якого внесені недостовірні відомості, про те, що зазначена квартира розташована на 1 поверсі.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на самовільне зайняття земельної ділянки, достовірно розуміючи, що ним будуть здійсненні незаконні дії, щодо забудови вільної земельної ділянки з метою надання своїм діям законності, на підставі отриманого проекту, в якому зазначені недостовірні відомості щодо розташування квартири АДРЕСА_6 на 1 поверсі, ОСОБА_4 звернувся до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради та отримав містобудівні умови і обмеження 03.04.2020 за № 01-07/94 для проектування будівництва з реконструкції квартири АДРЕСА_2 без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів в плані з улаштуванням додаткових приміщень, з пристосуванням під нежитлові приміщення творчої майстерні об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Надалі, задля реалізації зазначеного плану ОСОБА_4 звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та отримав повідомлення про початок будівельних робіт та декларацію № ОД95 про готовність об`єкта до експлуатації з реконструкції квартири АДРЕСА_2 без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів в плані з улаштуванням додаткових приміщень, з пристосуванням під нежитлові приміщення творчої майстерні за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що під видом проведеної реконструкції квартири, прикриваючи свої злочинні дії раніше отриманими дозвільними документами, ОСОБА_4 здійснив нове будівництво одноповерхової капітальної будівлі з надбудовою другого та мансардних поверхів у внутрішньодворому флігелі будинку АДРЕСА_3 , шляхом забудови вільного простору, тим самим самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 20,3 кв. м.

Для завершення своїх протиправних дій, 13.04.2021 ОСОБА_4 звернувся із заявою до державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_9 при цьому для реєстрації права власності надав технічний паспорт та декларацію № ОД95 від 28.01.2021 видану ДАБК Одеської міської ради, про що було здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності на нежитлове приміщення 147,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_4 достовірно розуміючи, що у нього відсутні будь-які документи, які дають право користування та право власності на земельну ділянку, а також документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт, здійснив самовільне будівництво споруди площею 20,3 кв. м, на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка розташована в межах водоохоронної зони моря та лиманів, межах Комплексної охоронної зони історичного центру міста, буферній зоні всесвітньої відомої спадщини ЮНЕСКО та належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 44.

Продовжуючи свої злочинні дії та переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне будівництво будівель та споруд, достовірно усвідомлюючи, що у нього відсутні документи, які надають право на виконання будівельних робіт та відсутні документи, які посвідчують право власності чи право користування на земельну ділянку ОСОБА_4 період часу з 2017 по 2020 роки року більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено здійснив самовільне будівництво нежитлової споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 18,3 кв. м, яка примикає до нежитлових приміщень №501, 502 по вул. Успенській, 44, які належать останньому на праві приватної власності.

Зокрема досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 з метою організації технічного приміщення для генераторної підстанції, а також інших особистих цілях здійснив будівництво споруди розміром 5,97 м x 3,07 м з металевих труб заглиблених в землю, стін та покрівлі обшитих металопрофілем, а також будівництво другого поверху над вказаною спорудою з металевих труб для розміщення генераторних установок, доступ до яких організовано через будівництво металевих сходів побудованих на земельній ділянці, тим самим самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 18, 3 кв.м.

Таким чином, ОСОБА_4 достовірно розуміючи, що у нього відсутні будь-які документи, які дають право користування та право власності на земельну ділянку, а також документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт, здійснив самовільне будівництво споруди площею 18,3 кв. м, на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка розташована в межах водоохоронної зони моря та лиманів, межах Комплексної охоронної зони історичного центру міста, буферній зоні всесвітньої відомої спадщини ЮНЕСКО та належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 44.

Крім того, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії та переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне будівництво будівель, достовірно усвідомлюючи, що у нього відсутні документи, які надають право на виконання будівельних робіт та відсутні документи, які посвідчують право власності чи право користування на земельну ділянку у період часу з 2022 року по 2023 роки більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, здійснив самовільне будівництво нежитлової споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 18,3 кв. м, яка примикає до нежитлових приміщень №501, 502 по вул. Успенській, 44, які належать останньому на праві приватної власності

Зокрема досудовим розслідуванням встановлено, що вказаний об`єкт побудований Лісогорскі Фелікс розміром 9,03 м x 2,48 м з улаштуванням фасадного входу, яке складається з металокаркасу, алюмінієвого профілю, улаштоване на бетонній основі, накрите покрівлею, з метою отримання прибутку, а саме шляхом здачі в оренду, який на теперішній час експлуатується орендарем під кав`ярню.

Таким чином, ОСОБА_4 достовірно розуміючи, що у нього відсутні будь-які документи, які дають право користування та право власності на земельну ділянку, а також документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт, здійснив самовільне будівництво споруди площею 18,3 кв. м на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка розташована в межах водоохоронної зони моря та лиманів, межах Комплексної охоронної зони історичного центру міста, буферній зоні всесвітньої відомої спадщини ЮНЕСКО та належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 44.

За інформацію Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради встановлено, що рішення про передачу у власність або користування ОСОБА_4 земельної ділянки розташованої за адресою м. Одеса, вул. Успенська, 44 Одеською міською радою не приймалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно п. 2 ст. 83 цього Кодексу у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документу, який надає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що у нього відсутні будь-які документи, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, а також документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт, здійснив самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 56, 3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 44, що знаходиться в межах водоохоронної зони моря та лиманів, межах Комплексної охоронної зони історичного центру міста, буферній зоні всесвітньої відомої спадщини ЮНЕСКО та належить територіальній громаді міста Одеси.

15.12.2025 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується комплексом зібраних під час досудового розслідування та долучених до матеріалів клопотання доказів (матеріали долучені до клопотання слідчого).

Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , є громадянином іншої держави, має можливість виїзду за кордон;

2) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з чим, слідчий за погодженням із прокурором, звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання слідчого та просила його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є людиною літнього віку, майже 80 років, має тяжкі захворювання, переніс тяжку операцію на серці, хворіє на цукровий діабет потребує постійного лікування, а тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та захисника, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви суду.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя, суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.2 вказаного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду, із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також те, щоб до кожного учасника кримінального провадження застосовувалась лише належна правова процедура.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, згідно ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.ч.2, 4 ст. 194 КПК України).

З огляду на зазначені положення закону, слідчому судді під час вирішення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_10 необхідно в межах доводів відповідного клопотання проаналізувати: 1) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та обґрунтованість підозри; 2) ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 3) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого і карається позбавлення волі на строк до 3 років, підозрюваний раніше судимий, є громадянином Ізраїлю, є людиною похилого віку, не одружений, є фізичною особою- підприємцем, має проблеми по здоров`ю, що свідчить про посередні соціальні зв`язки.

Щодо обґрунтованості підозри.

Так, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, вислухавши пояснення самого підозрюваного слідчий суддя приходить до висновку що наявна на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, обґрунтована.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого в клопотанні, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зокрема термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами, а саме: поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , поясненнями представника потерпілого ОСОБА_13 , актами обстеження, протоколами огляду місця події.

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Щодо ризиків у кримінальному провадженні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення яких клопоче прокурор, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання органу досудового розслідування іншим чином та вчинення нових кримінальних правопорушень слідчий суддя до уваги не бере через їх необґрунтованість та нерозкритість.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вказаний слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні, - повністю обґрунтований та має місце.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України. Санкція відповідної частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі до 3 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 , у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Досудове розслідування як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки такої особи. Адже співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

На даний час у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, допитуються свідки, тому вказаний ризик має місце.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначеного ризику, який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 нетяжкого кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення;

-вік та стан здоров`я підозрюваного;

- міцність соціальних зв`язків.

Щодо можливості застосування відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, усталений спосіб життя, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Так, сторона обвинувачення, попри встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, є людиною літнього віку, майже 80 років, станом на теперішній час хворіє на ряд хронічних захворювань, потребує постійного лікування.

Вищевикладені обставини, разом із відомостями, що характеризують особу підозрюваного, вказують на можливість запобігання встановленому слідчим суддею ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

Враховуючи характеризуючи дані підозрюваного та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до переконання, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризику.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що в рамках вказаного кримінального провадження проводяться першочергові слідчі, збираються інші докази, є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому є всі підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 181, 184, 186, 193, 194,196, 197, 199, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотанняс старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 ч.5 КПК України, до 2-х місяців в межах строку проведення досудового розслідування, до 15.02.2026 включно, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2)повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

3)утримуватись від спілкування зі свідками, представником потерпілого у вказаному кримінальному провадженні;

4)не залишати межі України без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Строк дії ухвали слідчого судді обчислюється з моменту винесення ухвали слідчого судді, тобто з 18.12.2025.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Зобов`язати слідчого повідомити підозрюваному письмово під розпис про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до підозрюваного може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий судя: ОСОБА_14