Провадження № 1-кп/686/1601/25
13 листопада 2025 року м. Хмельницький
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заліщика Тернопільска область, українець, громадянин України, із вищою освітою, одружений, має на утримані двоє дітей, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 раніше не судимий
у вчиненні злочину передбаченого частиною 3 статті 332 КК України,
Прокурором в ході судового засідання заявлено клопотання про продовження строку обраного щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а завершити судовий розгляд не вдалось.
Обвинувачений та його захисник, проти продовження дії запобіжного заходу заперечили, вказали, що клопотання прокурора є не обґрунтованим, просили обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт та надали документи на підтвердження свого клопотання.
Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що строк дії запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою, слід продовжити. Підстав для зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід, суд не вбачає.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу так і продовження його дії. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Суд враховує, що ризики, які були доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років (частина 3 статті 332 КК України). Крім того, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ОСОБА_4 , відмовився від дачі показів, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від суду. Дані ризики є виправданими та дійсними, саме обвинувачення у вчиненні злочину передбачене ч. 3 ст. 332 КК України несе ризик ухилитись від слідства та суду, а виходячи із обвинувачення ОСОБА_4 обізнаний у способах та заходах, як не законно перетнути державний кордон і за це на сьогодні останній обвинувачується.
Доводи та аргументи сторони захисту на зміну запобіжного заходу на домашній арешт суд враховує, проте дані обставини існували і під час обрання та продовження обраного запобіжного заходу, обвинувачений на сьогодні не бажає давати покази з приводу пред`явленого обвинувачення, щоб могло зняти, спростувати чи відкинути заявлені прокурором ризики.
Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу та що такий захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі. Підстав для зменшення альтернативного запобіжного заходу у виді застави суд не вбачає.
Керуючись статтями 314, 331, 350 КПК України, -
Дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити по 11 січня 2026 року включно.
Визначений ухвалою слідчого судді від 19 серпня 2025 року альтернативний запобіжний захід ОСОБА_4 у вид застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. залишити без змін і у разі внесення останньої на останнього слід покласти обов`язки визначені ухвалою слідчого судді від 19.08.2025р.
В судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинуваченого.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення, є обов`язковою для виконання і може бути оскаржена в частині продовження дії запобіжного заходу в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня винесення рішення, а особа, яка перебуває пі квітня д вартою з моменту отримання копії рішення.

Суддя: