Провадження № 11-кп/4823/419/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003703 від 19.11.2024 року за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 2009 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн 56 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок в частині призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, стягнути з останнього на користь ОСОБА_10 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 25 000 в рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу. Вважає, що суд в своєму вироку безпідставно оцінив розмір заподіяної моральної шкоди потерпілій у 2000 грн., та не взяв до уваги той факт, що обвинуваченим протиправні дії відносно майна потерпілої вчинялись систематично з 13.11.2024 по 20.11.2024 року, потерпіла мала переживання весь цей період, кожного дня, і у зв`язку з тим, сама вимушена була відслідковувати на камерах обвинуваченого та фактично затримувати, отримавши стрес. Зазначає, що розмір моральної шкоди потерпіла оцінила в 5000 грн, з урахуванням обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), характеру немайнових витрат, ступеня тяжкості змін в життєвих стосунках та звичайному життєвому укладі, пов`язаних із обмеженням у роботі, недосипанням, і кошти на пересадку рослин, їх перетримку до весни, заспокійливі препарати. Вказує, що після винесення судом вироку стало зрозуміло та відомо, що викрадені рослини загинули, не прижилися після їх викорчування ОСОБА_9 та подальшої пересадки в землю з горщиків, в яких вони зберігались зимою до весни, про що долучені фото докази, тому потерпіла ОСОБА_10 отримала матеріальні збитки в розмірі 9 279, 00 грн. Крім того, суд першої інстанції безпідставно знизив процесуальні витрати потерпілої на правову допомогу та не врахував, що представник потерпілої готував цивільний позов, консультував потерпілу, приймав участь під час досудового розслідування, а не лише приймав участь в судових засіданнях, як про це вказав суд. Звертає увагу, що представником потерпілої надавались документи, що підтверджують реальні витрати потерпілої на правничу допомогу. Також, місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено ОСОБА_9 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_9 було вчинено тяжкий злочин, а викрадене майно потерпілій повернуто не ним самим, а працівниками поліції після його викриття самою потерпілою, обвинувачений, не вжив заходів для відшкодування завданих збитків потерпілій, не вибачився, не розкаюється, не працевлаштований, на шлях виправлення не став, також судом не надано належну оцінку тому, що ОСОБА_9 проходив лікування в неврологічному відділенні лише 6 днів та тільки під час того, як притягується до кримінальної відповідальності, а тому посилання суду нібито на існування у обвинуваченого тяжкого захворювання також є недоцільним в даній ситуації.

Також від представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 9279, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, так як рослини, які їй було повернуто, не прижилися і остання отримала матеріальні збитки.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 у період часу з 13.11.2024 по 19.11.2024, шляхом вільного доступу, маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та протиправно з корисливих мотивів, у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час, діючи з єдиним умислом, знаходячись за адресою: просп. Михайла Грушевського, 156-А, м. Чернігів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, 13.11.2024 о 03:09 год. таємно викрав одну тую Кипарисовик Лавсона «Івонн», висотою 40 см, вартістю 145 грн; 14.11.2024, продовжуючи свій злочинний умисел, в 00:10 год. таємно викрав одну тую Кипарисовик горохоплідний «Болівард», висотою 48 см, вартістю 353 грн, о 01:07 год. таємно викрав одну тую Смарагд Голден, висотою 57 см, вартістю 280 грн, о 04:02 год. таємно викрав карликовий лускатий ялівець «Blue Star», висотою 20 см, вартістю 330 грн, о 04:04 год. таємно викрав дві туї Коника (ялина Канадська), висотою по 85 см, загальною вартістю 1500 грн; 17.11.2024 о 02:17 год. таємно викрав голубий лускатий ялівець «Blue Star», висотою 60 см, вартістю 400 грн, о 02:18 год. таємно викрав карликовий лускатий ялівець «Blue Star», висотою 50 см, вартістю 400 грн, та одну тую західну Даніка, висотою 45 см, вартістю 510 грн; 19.11.2024, продовжуючи злочин, о 01:37 год. таємно викрав голубий лускатий ялівець «Blue Star», висотою 70 см, вартістю 400 грн, та зелений горизонтальний ялівець Блю Чіп, висотою 20 см, вартістю 189 грн, а всього у період часу з 13.11.2024 по 19.11.2024, діючи з єдиним умислом, таємно викрав 11 дерев, загальною вартістю 4507 грн, що належать ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, в іншій частині просила залишити вирок суду без змін, обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність дотримався та визначив вид та міру покарання останньому з дотриманням, в тому числі, і принципу його індивідуалізації. При цьому доводи представника потерпілої, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини кримінального провадження, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання та не наведено переконливих мотивів, з яким він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 відбування покарання із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, за медичною допомогою в диспансерне психіатричне відділення та диспансерне наркологічне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не звертався, згідно з випискою № 640 із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення КНП «Чернігівська міська лікарня № 3» перебував на лікуванні з 29.01.2025 по 03.02.2025 з діагнозом: гостра екзогенно-токсична енцефалопатія з гострими симптоматичними генералізованими клоніко-тонічними судомними нападами, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та відсутність обставин, що його обтяжують.

При цьому апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду щодо можливості застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, вважає за необхідне також враховувати беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння розслідуванню, добровільну видачу викрадених у потерпілої рослин, стан здоров`я ОСОБА_9 .

Таким чином, твердження представника потерпілої в апеляційній скарзі про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження. При цьому апеляційний суд зауважує на тому, що дійсно вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення є тяжким та значною мірою суспільно небезпечним діянням.

Разом з тим, враховуючи необхідність застосування індивідуального, а не лише формального підходу до кожної конкретної особи при призначенні їй покарання, враховуючи мету покарання - не тільки кару, а й перевиховання особи та попередження вчинення нею нових протиправних дій, в даному випадку цілком обґрунтованим є звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік.

Додатково слід зазначити, що іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим, який під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, має на меті привчити його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Відповідно до позицій Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням конкретних обставин провадження, даних про особу обвинуваченого, його поведінки в суді, яка свідчить про те, що він є особою, яка усвідомила тяжкість наслідків кримінального правопорушення, дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Покарання, призначене ОСОБА_9 відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.50,65 КК України, та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання та неможливості звільнення обвинуваченого від його відбування представник потерпілої в апеляційній скарзі не навела.

Також, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілої в частині вирішення цивільного позову, яка вважає заниженою суму моральної шкоди з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, цивільний позов потерпілої задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 2009 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., 3000 грн. 00 коп. за правову допомогу.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову, що стосується витрат на відшкодування матеріальної і моральної шкоди - виконані.

Задовольняючи частково цивільний позов в частині моральної шкоди, місцевий суд обґрунтував своє рішення та стягнув із обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 2000 гривень, що є розумною та справедливою і є співрозмірною сумою з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана і вини останнього в її спричиненні.

За змістом частини 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення потерпілого.

При вирішенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував стан здоров`я потерпілої, яка тимчасово зазнала зміни нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання, оскільки ОСОБА_10 самотужки відслідковувала крадія, переслідувала його.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що тимчасове порушення звичайних умов життя потерпілої ОСОБА_10 , не суттєво вплинули на її робочий графік та не призвели до значного впливу на загальний стан її здоров`я.

Колегія суддів погоджується, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн. не відповідає засадам розумності та виваженості, а відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. відповідає цим засадам із урахуванням того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Щодо стягнення процесуальних витрат на правову допомогу з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Колегія суддів бере до уваги Постанову Великої Палати Верховного суду від 17.06.2020 р. у справі № 598/1781/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником потерпілої надано: копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 20 від 26.12.2024, рахунок про оплату № 43 від 12.12.2024, копію платіжної інструкції № 675304707, рахунок про оплату № 42 від 06.12.2024 та документ щодо переліку наданої правничої допомоги від 07.01.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати на правову допомогу.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що по справі було проведено декілька судових засідань, в які прибувала адвокат ОСОБА_7 , вона сумлінно виконувала свої обов`язки адвоката, які включали, окрім іншого, підготовку до справи, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотньому напрямку, його очікування та безпосередню участь в судовому засіданні. Усе це є складовими правничої допомоги, витрати на яку підлягають компенсації.

Апеляційний суд визнає розмір суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої на відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 25 000 грн. повністю обґрунтованою і посилається при цьому на практику Верховного Суду та загального висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, питання про розподіл процесуальних витрат вирішує суд, який виніс рішення без вирішення такого питання.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що представник потерпілої готувала цивільний позов, консультувала потерпілу, приймала участь під час досудового розслідування та фактичну присутність у судових засіданнях 06.12.2024, 12.12.2024, 23.01.2024 та 06.02.2025, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, який підтверджений відповідними платіжними документами, виходячи з обставин кримінального провадження, вважає, що вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу підлягають задоволенню у сумі 25 000 грн..

Що стосується доводів представника потерпілої ОСОБА_7 про відшкодуванні потерпілій матеріальної шкоди в повному обсязі, які наведені в клопотанні про доповнення або зміну апеляційної скарги, то відповідно до ч. 4 ст. 403 КПК України внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Відтак, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні у частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу.

В решті вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4