Справа №463/799/26
Провадження №1-кс/463/1229/26
У Х В А Л А

03 лютого 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 13 січня 2026 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000273 від 10.03.2020.

Скаргу мотивує тим, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілим так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України та обставинам кримінального провадження, оскільки висновки які закріплені у постанові про відмову у визнанні особи потерпілим від 13.01.2026 р. є суто формальними, виключно суб`єктивною позицією правоохоронного органу та являються такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в Повідомленні про кримінальне правопорушення, вчинене службовими особами Львівської митниці ДФС, що подане Заявником ОСОБА_3 до ТУ ДБР у м. Львові та на підставі якого 10.03.2020 р., внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, внаслідок чого було відкрите кримінальне провадження № 0000273.

Із такого повідомлення простежується, що в результаті протиправних дій службових осіб Львівської митниці ДФС експертом був винесений неправдивий висновок, а ОСОБА_3 рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4297/19, визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 216 523,80 гривень. Також судом вирішено конфіскувати у дохід держави табак для кальяну без марок акцизного податку України з маркуванням, вилучений згідно протоколу № 0808/20900/2019 від 14.02.2019, та автомобіль марки автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI».

Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 витрати за зберігання на складі митниці товарів, що були предметом порушення митних правил, витрати за проведення по справі експертизи, а також судовий збір. Тому протиправні дії службових осіб Львівської митниці ДФС спричинили тяжкі наслідки для ОСОБА_3 , а саме матеріальні збитки.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_3 була завдана майнова шкода в значному розмірі, внаслідок винесення Галицьким районним судом м. Львова постанови про притягнення такого до відповідальності за порушення митних правил передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, яка була прийнята на підставі недостовірного висновку експерта Львівської митниці ДФС, що сформований з суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства України.

Відтак, з наявних наведених відомостей вважає присутнім причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями державного органу в особі Львівської митниці ДФС та шкодою завданою Заявнику. Незважаючи на наявність фактів, у повідомлення про злочин, які чітко, конкретно та детально інформують правоохоронний орган про заподіяння кримінальним правопорушення Заявнику майнової шкоди, слідчий ТУ ДБР у м. Львові залишає це поза увагою, не даючи відомостям закріпленим у поданому документі ОСОБА_6 належної уваги, без зазначенням мотивів та аргументів відсутності завдання Заявнику шкоду у цьому кримінальному провадженні.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника та його представника на підставі наявних матеріалів.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 13 січня 2026 року у кримінальному провадженні № 0000273 від 10.03.2020 відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000774 від 30 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди.

Як вбачається із матеріалів скарги, зокрема, повідомлення про вчинення злочину, заявником зазначається про те, щорезультаті протиправних дій службових осіб Львівської митниці ДФС експертом був винесений неправдивий висновок, а ОСОБА_3 рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4297/19, визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 216 523,80 гривень. Також судом вирішено конфіскувати у дохід держави табак для кальяну без марок акцизного податку України з маркуванням, вилучений згідно протоколу № 0808/20900/2019 від 14.02.2019, та автомобіль марки автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI». Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 витрати за зберігання на складі митниці товарів, що були предметом порушення митних правил, витрати за проведення по справі експертизи, а також судовий збір. Тому вважає, що протиправні дії службових осіб Львівської митниці ДФС спричинили тяжкі наслідки для ОСОБА_3 , а саме матеріальні збитки.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові слідчим жодним чином не надано оцінку вказаним обставинам.

Слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована, за наявності таких обставин кримінального провадження слідчим належної оцінки доводам заявника не надано.

Також, із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що така є аналогічна за своїм змістом попереднім винесеним постановам, а відтак слідчим належним чином не враховані висновки слідчого судді, якою було скасовано попередню постанову, недоліки слідства не усунуто.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

постановив:

скаргу задоволити.

Скасувати постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 13 січня 2026 року у кримінальному провадженні № 0000273 від 10.03.2020 про відмову в визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000273 від 10.03.2020 та зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_3 , яка була подана адвокатом ОСОБА_4 , про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження в процесуальному статусі потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_7