МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6239/25

Провадження № 1-в/210/741/25

06 жовтня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80») ,

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України), -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви.

Засуджений просив розглядати заяву за його відсутності.

Прокурор після ознайомлення з матеріалами справи не підтримав заяву засудженого.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Згідно із частиною 1 статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно із пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами […] 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Клопотання подано до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Заявник просить врегулювати питання приведення вироку у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

В силу ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно ч. 1, 3 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2025 рік становить 3028 грн.

Після внесення змін у статтю 51 КУпАП кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 05.04.2023 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190 КК України, а саме за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоди за епізодом злочинної діяльності від 12.03.2023 року становить 2800 грн. Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Враховуючи вищевикладене підстави приведення вироку Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05.04.2023 року у відповідність до чинного законодавства та звільнення ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому за ч. 1 ст. 190 КК України відсутні, адже вартість викраденого майна, якими засуджений заволодів становить більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, встановленого на 2023 рік.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 11.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, та призначено покарання у виді - 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного вироком від 05.04.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоди за епізодом злочинної діяльності від 04.02.2023 року становить 2201,50 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України, оскільки розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжки не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2023 році - 2684 грн).

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 21.08.2023 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого заволодіння чужим майном, та призначено покарання у виді - 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більше суворим покаранням за вироком від 11.05.2023 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Суд зауважує, що зміни, внесені Законом України №3886-IX, до ст. 51 КУпАП не поширюють свою дію на положення статті 186 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за відкрите заволодіння чужим майном.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 07.11.2024 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужим майном, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та призначено покарання у виді - 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання невідбуте за вироком від 21.08.2022 року із застосуванням п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України повністю приєднати покарання невідбуте за вироком від 05.04.2023 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

Строк відбування покарання обчислювати з 30.08.2024 року.

Суд зауважує, що зміни, внесені Законом України №3886-IX, до ст. 51 КУпАП не поширюють свою дію на положення статті 186 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за відкрите заволодіння чужим майном.

Отже, з огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 лише від призначеного покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України, оскільки розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжки не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2023 році - 2684 грн).

Підстав для негайного звільнення ОСОБА_3 не вбачається, оскільки суд лише частково звільнив від відбування покарання за діяння, караність якого законом усунена, тому вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.11.2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України має виконуватися і надалі.

Отже, підстави для застосування положень частини 2 статті 74 КК України (особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання), щодо інших вироків відсутні, адже караність діянь в розрізі кожного епізоду злочинної діяльності за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186 та ч. 4 ст. 186 КК України не усунута законом, на який покликається засуджений.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України - у зв`язку з усуненням законом караності цього діяння.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.11.2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України, продовжувати виконувати.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1