Дата документу 14.10.2025
Справа № 334/8311/25
Провадження № 1-кс/334/2448/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001810, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 5 березня 2024 року за частиною четвертою статті 408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , слідчої ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчої ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , в якому слідча просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, без визначення застави.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження. У вчиненні злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України. Підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не має можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду. Також підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих їй обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх знайомих по службі тощо. Крім цього підозрюваний може вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) дезертирство, тобто нез`явленні на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, обов`язки військової служби не виконує, до військової частини безпідставно не прибуває, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, на даний час продовжує вчиняти злочин, на службі характеризується посередньо. Вказані факти свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі, проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Жоден інший запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного. Також відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 та слідча ОСОБА_3 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримали.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що підозрюваний має незадовільний стан здоров`я, через який він не може утримуватись в умовах СІЗО. Також цей стан здоров`я є перешкодою для проходження ним військової служби на посаді номера обслуги протитанкових ракетних комплексів.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти клопотання заперечив. Пояснив, що він був направлений з військової частини до госпіталя з приводу наявних у нього хвороб. Через велику кількість хворих військовослужбовців обстеження тривало досить довгий час. Також у нього в госпіталі викрали мобільний телефон. Коли він все ж зв`язався зі своїм командуванням, йому було повідомлено, що він вже виведений поза штат військової частини та має робити все, що бажає. Його стан здоров`я не дозволяє проходити йому військову службу у бойових частинах, що підтверджується висновком ВЛК. У квітні 2024 року з приводу залишення ним військової частини за викликом він прибув до до м. Запоріжжя, де був опитаний слідчим та відпущений додому. Весь час він перебуває за місцем проживання.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання та документи, якими воно обґрунтоване, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчими СВ Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001810, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 5 березня 2024 року за частиною четвертою статті 408 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.05.2023 № 81-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 2 взводу протитанкових ракетних комплексів 1 роти протитанкових ракетних комплексів батальйону протитанкових ракетних комплексів, ВОС 139533А військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що з 01.05.2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

До 08.10.2023 ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце несення військової, а саме, місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованої поблизу АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

11.07.2025 слідчим за погодженням з прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону складене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 KK України, який кваліфіковано як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

11.07.2025 письмове повідомлення про підозру було вручене захиснику підозрюваного адвокату ОСОБА_6 .

Також письмове повідомлення про підозру було направлене підозрюваному ОСОБА_4 цінним листом з описом вкладення за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи судове рішення слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме протоколами допитів свідків; актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність застосування запобіжного заходу обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не має можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду. Також підозрюваний може незаконно впливати на свідків, надавати їм поради з урахуванням відомих йому обставин, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину. Підозрюваний в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) дезертирство, тобто нез`явленні на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, обов`язки військової служби не виконує, до військової частини безпідставно не прибуває, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, на даний час продовжує вчиняти злочин, на службі характеризується посередньо, що свідчить про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі, проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Також він має місце проживання у м. Кременчуку Полтавської області.

Проте слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 12.04.2024, після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ним злочину, був опитаний слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі. У подальшому підозрюваний повернувся до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та перебував там весь час до моменту його затримання 13.10.2025 об 11.04 годині на підставі ухвали слідчого судді від 2 жовтня 2025 року, якою був наданий дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний мав можливість переховувався від органів досудового розслідування, проте не зробив цього, що у свою чергу підтверджує те, що прокурором не доведена наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

За вищевказаних обставин прокурором також не доведений ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

На протязі півтора року після того, як підозрюваний був ознайомлений зі здійсненням досудового розслідування щодо нього, він мав можливість впливати на свідків. Проте прокурором не наведені обставини того, що підозрюваний вчинив будь-які дії, що свідчать про його намагання вплинути на свідків.

Підозрюваний ОСОБА_4 є раніше не судимою особою. Продовження вчинення ним інкримінованого йому злочину, який є триваючим, не може свідчити про існування ризику вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень. Таким чином ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, прокурором також не доведений.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У частині третій статті 194 КПК України зазначено, що слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

За таких обставин, враховуючи те, що прокурором доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину частиною четвертою статті 408 КК України, але не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які він вказує, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання необхідно задовольнити частково та зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області та Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Керуючись статтями 176 - 178, 183, 186, 193, 194, 202, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити частково.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області та Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 15 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1