Номер провадження: 11-кп/813/2527/25
Справа № 509/501/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», та представника потерпілої ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000738, внесеному до ЄРДР 27 жовтня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тетіїв Київської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера за віком, утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_11 шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у загальній сумі 275 400 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вироком вирішено питанням щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 26.10.2024, приблизно о 14:10, водій - обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив пункти: 1.3, 1.5, 2.3 п.п «б» та 13.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Так, в зазначений день та час обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у тверезому стані, керуючи технічно справним сідловим тягачем «DAF FTG XF105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зчепленні з напівпричепом до нього «BURG», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у денний час доби, по асфальтованому, сухому, без пошкоджень дорожньому покриттю проїзної частини автомобільної дороги Н-33, сполучення Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші, 9 кілометр, на прямій ділянці дороги, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху в обох напрямках, з наявною горизонтальною дорожньою розміткою 1.1 та 1.6 Розділу 34 ПДР, з боку села Нова Долина у бік села Прилиманське в Одеському районі Одеської області, у смузі свого напрямку руху. Здійснюючи рух по вищевказаній автодорозі на ділянці проїзної частини біля АЗС «UKRNAFTA № 15/012» між селом Нова Долина та селом Прилиманське в Одеському районі Одеської області, ОСОБА_7 , керуючи вказаним сідловим тягачем в зчепленні з напівпричепом, вкрай уважним не був, не вірно оцінив дорожню обстановку, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не вжив, не дотримався безпечної дистанції під час руху відносно автомобіля «Infiniti Q50», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попереду нього в попутному йому напрямку в межах смуги руху та зупинився для здійснення маневру лівого повороту для заїзду на АЗС «UKRNAFTA № 15/012», скоїв наїзд передньою лівою частиною сідлового тягача «DAF» на задню праву частину автомобіля «Infiniti Q50». Після наїзду автомобіль марки «Infiniti Q50», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулось його зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Infiniti Q50», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків, забою м`яких тканин грудної клітки, масивних підшкірних гематом, забоїв та саден обох нижніх кінцівок. Вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг, узагальнені доводи апелянтів та заперечення на них

Представник цивільного відповідача ОСОБА_10 , який діє в інтересах ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказаний вирок суду є незаконним в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди із страхової компанії, з огляду на наступне:

-у зв`язку з нанесенням шкоди здоров`ю позивачу, відшкодування моральної шкоди має визначатися на підставі ст.26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах;

-витрати на лікування, згідно із розрахунком страхового відшкодування за полісом ЦВ від 15.04.2025, склали 27 222,72 грн., тому, враховуючи положення ст.26-1 вказаного Закону, моральна шкода становить 1 361,14 грн, що, в свою чергу, становить 5% від 27 222,72 грн.

На підставі наведеного, представник просить вирок суду в частині заявлених позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким стягнути із страхової компанії на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 1 361,14 грн., в іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди. При цьому, представник, виклавши обставини справи та процитувавши окремі положення ЦК України та ЦПК України, постанов Пленуму ВСУ № 4 від 01.03.2013, №4 від 31.03.1995, №14 від 18.12.2009 та рішення ЄСПЛ у справах «Ващенко проти України» від 26.06.2008 та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, зазначив по суті лише, що наслідками ДТП ОСОБА_14 завдано матеріальну та моральну шкоду, а саме:

-витрати на лікування в сумі 79 388 грн.;

-вартість пошкодженого автомобіля, який відновленню не підлягає. Середньоринкова вартість «Infiniti Q50», 2014 року випуску, складає 16 500 доларів США, що зокрема підтверджується інформацією, викладеною на сайті Авторіа (надано посилання на інтернет-сторінку), ОСОБА_11 придбала зазначений автомобіль за 16 200 доларів США, що складає станом на 18.03.2025 671 328 грн.

На підставі вищенаведеного, адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_10 в інтересах ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 просив залишити зазначену скаргу без задоволення, а вирок суду без змін, посилаючись на те, що позивач не виконав покладені на нього обов`язки та не довів усі обставини, на які він посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог.

Позиції учасників судового розгляду

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційної інстанції частково підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив скасувати вирок в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, а в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор, обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг, просили суд залишити їх без задоволення, а вирок суду - без змін.

Представник страхової компанії та потерпіла ОСОБА_11 , будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи,в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились.

Представник страхової компанії в апеляційній скарзі та відзиві на скаргу адвоката ОСОБА_9 просив суд, у разі неявки в судове засідання, проводити розгляд справи без його участі.

Потерпіла ОСОБА_11 не повідомила суд про поважні причини свого неприбуття. Разом з тим, в судовому засіданні приймає участь адвокат ОСОБА_9 в її інтересах.

За положеннями ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З урахуванням наведеного, неявка в судове засідання представника страхової компанії та потерпілої не є перешкодою проведення розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч.2 ст.404 КПК України).

За положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розглядута оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України не оспорюється.

Враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2025 переглядається апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Так, страхова компанія оскаржує вирок суду в частині заявлених позовних вимог до неї, а цивільний позивач в частині вирішення цивільного позову щодо матеріальних витрат.

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України перебачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Ці вимоги закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції не дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 з метою відшкодування заподіяної внаслідок учинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, матеріальної і моральної шкоди звернувся до суду під час кримінального провадження до початку судового розгляду з цивільним позовом до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому просив стягнути на користь ОСОБА_11 з:

-Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальну шкоду, завдану здоров`ю, у сумі 79 388 грн. та матеріальну шкоду, завдану майну, у сумі 160 000 грн;

- ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану майну, у сумі 511 328 грн. та моральну шкоду у сумі 250 000 грн.

В обґрунтування позову представник зазначив, що наслідками ДТП ОСОБА_11 завдано матеріальну та моральну шкоду, а саме:

-витрати на лікування в сумі 79 388 грн.;

-вартість пошкодженого автомобіля, який відновленню не підлягає. Середньоринкова вартість «Infiniti Q50», 2014 року випуску, складає 16 500 доларів США, що зокрема підтверджується інформацією, викладеною на сайті Авторіа (надано посилання на інтернет-сторінку), ОСОБА_11 придбала зазначений автомобіль за 16 200 доларів США, що станом на 18.03.2025 складає 671 328 грн.;

- моральна шкода 250 000 грн., яка полягала в тому, що в результаті ДТП ОСОБА_11 відчула сильний емоційний стрес, внаслідок якого частково втратила сон, нервувала через відсутність грошей на ремонт автомобіля, а винна особа не вжила жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково; позивач продовжує лікування та не може вести повноцінне життя; відсутність автомобілю позбавило її можливості вільно пересуватись, що суттєво ускладнило життя її родини.

У відзиві на позов захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просив частково задовольнити позов, а саме: стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., посилаючись на недоведеність позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та засади розумності, виваженості і справедливості в частині відшкодування моральної шкоди. При визначенні суми відшкодування просив суд врахувати майновий та матеріальний стан відповідача, а саме, що ОСОБА_7 є пенсіонером, має на утриманні дружину з інвалідністю ІІ групи довічно, тому не має об`єктивної можливості здійснювати відшкодування в більшому розмірі.

Представник страхової компанії у відзиві просив позов в частині заявлених до страхової компанії відмовити, посилаючись на їх безпідставність.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов висновку, що з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" підлягає стягненню на користь ОСОБА_11 шкода, заподіяна життю та здоров`ю, у загальній сумі 275 400 грн., з яких:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, у сумі 25 400 грн.;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у сумі 250 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Прокурор та сторона захисту вирок судуне оскаржували.

Щодо доводів апеляційної скарги страхової компанії

З матеріалів справи вбачається, що цивільна-правова відповідальність власника ТЗ «DAF FTG XF105», реєстраційний номер АІ69210Н, застрахована в Приватному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", що підтверджується полісом № ЕР-221731628 від 25.06.2024. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 320 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн., франшиза 3 200 грн. Строк дії договору з 26.06.2024 по 25.06.2025 (т.1 а.с.117). Крім того, договором № DTSV-221731628 від 25.06.2024 встановлено збільшену суму страхового відшкодування у розмірі 500 000 грн. (т.1 а.с.136).

Дорожня транспортна пригода сталася 26.10.2024, тобто під час дії вказаних договорів.

Відшкодування шкоди, завданої зокрема ушкодженням здоров`я потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України)

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час ДТП.

Так, відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

-шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, вказаною нормою встановлено такі види шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, - це шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, та моральна шкода.

На підтвердження витрат на лікування потерпілою надано суду копії квитанцій на загальну суму 28 589,88 грн., копію рахунку на оплату №2254 від 29.10.2024 на суму 25 400 грн. та копію видаткової накладної №20792 від 29.10.2024 на суму 25 400 грн.

Суд під час вирішення позовних вимог в частині відшкодування витрат на лікування, виходив з того, що матеріалами справи встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 внаслідок ДТП, яка трапилася з вини обвинуваченого ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків, забою м`яких тканин грудної клітки, масивних підшкірних гематом, забоїв та саден обох нижніх кінцівок. Після чого потерпіла проходила лікування від отриманих травм. На придбання комплекту фіксаторів для накістного остеосинтезу ключичної кістки нею було витрачено кошти у сумі 25 400 грн., що підтверджується, наданими до цивільного позову копіями документів: рахунку на оплату №2254 від 29.10.2024, видаткової накладної № 20792 від 29.10.2024, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 25 від 31.10.2024. Копії інших квитанцій, доданих до цивільного позову, які свідчать про придбання медикаментів та лікарських препаратів, як вирішив місцевий суд, не підтверджують факту купівлі даних лікарських препаратів та медикаментів саме на лікування потерпілої ОСОБА_11 у зв`язку з отриманими нею травмами внаслідок ДТП за участю обвинуваченого ОСОБА_7 . Тому суд повважав обґрунтованими витратами на лікування потерпілої у розмірі 25 400 грн., які стягнув з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та цивільний позов в цій частині частково задовольнив.

Разом з тим, п. 24.1 статті 24 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинним станом на день виникнення цивільно-правових відносин) передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого в закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Для отримання страхового відшкодування потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи, що засвідчують купівлю лікарських засобів чи інші витрати, а й документи, що підтверджують необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на ліки тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та лікуванням.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 2805.2025 у справі № 201/8212/18, від 20.03.2024 у справах № 629/140/23, № 740/4018/22, від 17.08.2023 у справі № 715/723/21, та не враховано місцевим судом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом не враховано наданий страховою компанією розрахунок страхового відшкодування за полісам цивільної відповідальності від 15.04.2025 № 04, за яким витрати на лікування ОСОБА_11 встановлені страховою компанією на рівні 27 222,72 грн, моральна шкода 1 361,14 грн. При цьому страховою компанією при розрахунку витрат на лікування були враховані надані ОСОБА_11 фінансові документи, такі як рахунок, квитанція та фіскальні чеки (т.1 а.с.168-169).

Щодо стягнення моральної шкоди з страхової компанії в розмірі 250 000 грн суд першої інстанції, вирішуючи позов в цій частині, помилково дійшов висновку про її стягнення із страхової компанії.

Насамперед, слід зазначити, що таких вимог до страхової компанії позивачем заявлено не було, тому суд вийшов за межі позовних вимог.

Слід звернути увагу, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.06.2022 у справі № 602/1455/20.

Крім того, судом не враховано, що визначення розміру моральної шкоди урегульовано положеннями ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виплата страховиком моральної шкоди, потерпілій особі, не є безумовною, вона може були здійснена лише за наявності чітко визначених законом підстав, зокрема, така потерпіла особи, повинна зазнати ушкоджень здоров`я під час ДТП. Крім того, щоб визначити розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню зі страховика, потрібно спочатку визначити розмір за шкоду, заподіяну здоров`ю (якщо така наявна). При цьому, за положеннями п.22.1. ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що у страховика виникає обов`язок відшкодувати моральну шкоду, передбачену статтею 26-1 Закону N 1961-IV, у разі проведення потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі поданої ним заяви, та у розмірі 5 % саме від такої страхової виплати, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю. У разі не проведення страховиком потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в такого страховика не виникає обв`язку щодо відшкодування моральної шкоди, передбаченої положеннями статті 26-1 Закону N 1961-IV. Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 553/3281/14-ц.

Отже, під час вирішення цивільного позову місцевим судом не враховані положення спеціального закону, тому безпідставно стягнуто із страхової компанії моральну шкоду у розмірі 250 000 грн, не врахувавши, що вимог про стягнення моральної шкоди до страхової компанії позивачем заявлено не було.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої

Представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції просив суд скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову щодо матеріальних витрат, а в частині моральних залишити без змін.

Щодо заявлених вимог ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди, завданої майну потерпілої, як до цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", так і до цивільного відповідача ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки розмір завданої майнової шкоди жодними належними та допустимими доказами стороною позивача не підтверджено, будь-яких експертних висновків про визначення вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, не надано.

Апеляційний суд звертає увагу на таке.

Позов в рамках кримінального провадження розглядається за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за правилами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

За положеннями ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд, в свою чергу, зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Разом з тим, позивач, посилаючись на завдання їй матеріальної шкоди у вигляді пошкодження автомобіля, який, за її позицією, відновленню не підлягає, не надала суду належних та допустимих доказів, що авто є фізично знищеним або ж визначення вартості завданої їй шкоди. Позивач, визначаючи вартість пошкодженого автомобіля, виходила із середньоринкової вартості подібного авто, посилаючись на інтернет-сторінку Авторіа (майданчик для розміщення оголошень про купівлю-продаж автомобілів), та вартості авто, яку вона сплатила за нього під час придбання - 16 200 доларів США, що складає станом на 18.03.2025 671 328 грн. При цьому, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження придбання нею авто саме за 16 200 доларів США, так само не вчинено дій щодо визначення у встановленому порядку оцінки вартості завданих їй збитків.

За положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо витрат на лікування у сумі 79 388 грн., які позивач просив стягнути із страхової компанії, то, як зазначалось вище, позивачем надано суду на підтвердження цієї суми копії квитанцій, рахунку на оплату від 29.10.2024 та видаткової накладної від 29.10.2024.

Разом з тим, копії квитанції на суму 25 400 грн. від 31.10.2024 (призначення платежу «оплата за товар медичного призначення згідно рахунку №2254 від 29 жовтня 2024 ОСОБА_11 ч/з ОСОБА_15 ; без ПДВ»), рахунку на оплату № 2254 від 29.10.2024 на покупця ОСОБА_14 та видаткової накладної № 20792 від 29.10.2024 стосуються одного товару «Комплекту фіксаторів для накістного остеосинтезу ключичної кістки», який був придбаний ОСОБА_11 . Отже позивач тричі порахував вказану суму (25 400 грн) в загальний розмір шкоди, завданої її здоров`ю. Щодо інших копій квитанцій, судом не з`ясовано наявність у позивача документів, що підтверджують необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на ліки тощо) та не враховано наявний в матеріалах справи розрахунок страхової виплати.

Отже, апеляційний суд не може усунути вище зазначені недоліки вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, оскільки місцевим судом не враховано наявний в матеріалах справи розрахунок страхового відшкодування за полісам цивільної відповідальності від 15.04.2025 № 04, не встановлено чи проведено потерпілому страхову виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю (витрати на лікування та моральна шкода) за вказаним розрахунком, не з`ясовано у позивача чим підтверджено розмір матеріальної шкоди, завданої майну потерпілої, не враховано, що вимог до страхової компанії про стягнення моральної шкоди позивачем заявлено не було. При цьому, з огляду на те, що апеляційні скарги не містять вимог про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, враховуючи положення ч.2 ст.404 КПК України, апеляційний суд не вправі вийти за межі апеляційних вимог.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що вирішення цивільного позову у провадженні відбулося з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни чи скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст.ст. 22, 23, 26, 128, 129 КПК України при вирішенні цивільного позову, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведене у цій постанові, ретельно дослідити докази на підтвердження позовних вимог та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. Водночас у решті вирок суду необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», та представника потерпілої ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000738, внесеному до ЄРДР 27 жовтня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в частинівирішення цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4