КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2025 задоволено частково клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування майном, вилученим під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а саме у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

- мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, сірого кольору, s/n НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, помаранчевого кольору, s/n НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

- планшет сірого кольору Apple Ipad Pro, модель А2836, s/n GTVPGPЗ33N із клавіатурою;

_____________________________________________________________________________________

Справа 761/48518/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/9449/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- ноутбук сірого кольору Apple, модель А2338, s/n FVFF25WVQ05D;

- два флеш носія без будь яких написів та ідентифікацій, сріблястого кольору.

В задоволенні іншої частини клопотання, а саме в частині накладення арешту на грошові кошти номіналом 100 доларів США, у кількості 45 шт., на загальну суму 4 500 доларів США; грошові кошти номіналом 1000 грн., у кількості 529 шт., номіналом 500 грн., у кількості 1 шт. на загальну суму 529 500 гривень, - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 та прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що згідно протоколу обшуку від 14.11.2025 у квартирі АДРЕСА_2 , не було виявлено жодних документів, дозвіл на вилучення яких було надано згідно резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2025.

Під час проведення обшуку ОСОБА_7 власноруч надав повний доступ до змісту вилучених мобільних телефонів, планшету та ноутбуку для огляду та вивчення з вимкненою системою логічного захисту пристроїв, про що було відображено у протоколі обшуку.

Разом з цим, протоколом обшуку не підтверджено, що під час здійснення цієї слідчої дії було залучено спеціаліста, який би зміг скопіювати наявну на пристроях інформацію без вилучення таких у власників, що спростовує висновок про повернення техніки до заводських налаштувань та суперечить твердженню про неможливість огляду вмісту телефонів, планшету та ноутбуку, у зв`язку з чим їх було вилучено.

Повернення техніки до заводських налаштувань, як умисні дії власників майна, не підтверджено змістом протоколу та не доведено, а від так є лише припущенням та виключає підстави вважати, що надана для огляду техніка містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, слідчим суддею не враховано, а прокурором не доведено, що ОСОБА_9 , яка є власником арештованого ноутбуку сірого кольору Apple, модель А2338, має відношення до кримінального провадження, так само як і інформація, що міститься на вилученому у неї пристрої, до обставин досудового розслідування.

Прокурор в апеляційній скарзі із подальшими доповненнями просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вилучене 14.11.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , майно, а саме: мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, сірого кольору, s/n НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, помаранчевого кольору, s/n НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ; планшет сірого кольору Apple Ipad Pro, модель А2836, s/n GTVPGPЗ33N із клавіатурою; ноутбук сірого кольору Apple, модель А2338, s/n FVFF25WVQ05D; два флеш носія без будь яких написів та ідентифікацій, сріблястого кольору; грошові кошти номіналом 100 доларів США, у кількості 45 шт., на загальну суму 4 500 доларів США; грошові кошти номіналом 1000 грн., у кількості 529 шт., номіналом 500 грн., у кількості 1 шт. на загальну суму 529 500 гривень.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що при розгляді клопотання слідчим суддею проігноровано доводи сторони обвинувачення про те, що вилучені під час проведення обшуку грошові кошти, враховуючи характер вчинення кримінального правопорушення, можуть бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або доходами від такого майна, а відтак можуть підпадати під спеціальну конфіскацію.

Отже, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, наявні беззаперечні підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме грошові кошти в сумі 529 500 гривень та 4 500 доларів США.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу, просив накласти арешт на виучене мано у повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ; дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів клопотання, слідчими Головного слідчого управління СБ України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000846 від 23.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що у період з січня 2023 року по теперішній час на території України, службові та посадові особи ТОВ «Спецприлад» () діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, здійснюють дії, пов`язані з постачання ІНФОРМАЦІЯ_2, серійні номери яких дублюються та частина з яких по номенклатурі товару перебуває на обліку в інших ІНФОРМАЦІЯ_3, що призводить до унеможливлення забезпечення необхідною кількістю ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як зазначено в клопотанні, відповідно до повідомлень оперативного підрозділу, до вказаної протиправної діяльності причетний керівник та засновник ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_7 ), особа, яка може вчиняти дiї вiд iменi юридичної особи ТОВ «Джіа», останні фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста від 11.11.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 14.11.2025, цього ж дня слідчим ГСУ СБ України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, сірого кольору, s/n НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, помаранчевого кольору, s/n НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ; планшет сірого кольору Apple Ipad Pro, модель А2836, s/n GTVPGPЗ33N із клавіатурою; ноутбук сірого кольору Apple, модель А2338, s/n FVFF25WVQ05D; два флеш носія без будь яких написів та ідентифікацій, сріблястого кольору; грошові кошти номіналом 100 доларів США, у кількості 45 шт., на загальну суму 4 500 доларів США; грошові кошти номіналом 1000 грн., у кількості 529 шт., номіналом 500 грн., у кількості 1 шт. на загальну суму 529 500 гривень.

Постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_11 від 14.11.2025 вищевказане майно, виявлене та вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000846.

15.11.2025 до Шевченківського районного суду міста Києва направлено клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження, користування, на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

- мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, сірого кольору, s/n НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, помаранчевого кольору, s/n НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

- планшет сірого кольору Apple Ipad Pro, модель А2836, s/n GTVPGPЗ33N із клавіатурою;

- ноутбук сірого кольору Apple, модель А2338, s/n FVFF25WVQ05D;

- два флеш носія без будь яких написів та ідентифікацій, сріблястого кольору;

- грошові кошти номіналом 100 доларів США, у кількості 45 шт. на загальну суму 4 500 доларів США;

- грошові кошти номіналом 1000 грн., у кількості 529 шт., номіналом 500 грн., у кількості 1 шт. на загальну суму 529 500 гривень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2025 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування майном, вилученим під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а саме у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

- мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, сірого кольору, s/n НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Iphone 17 Pro MAX, помаранчевого кольору, s/n НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

- планшет сірого кольору Apple Ipad Pro, модель А2836, s/n GTVPGPЗ33N із клавіатурою;

- ноутбук сірого кольору Apple, модель А2338, s/n FVFF25WVQ05D;

- два флеш носія без будь яких написів та ідентифікацій, сріблястого кольору, з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні іншої частини клопотання прокурора, а саме в частині накладення арешту на грошові кошти номіналом 100 доларів США, у кількості 45 шт., на загальну суму 4 500 доларів США; грошові кошти номіналом 1000 грн., у кількості 529 шт., номіналом 500 грн., у кількості 1 шт. на загальну суму 529 500 гривень.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора у частині накладення арешту на мобільні телефони, планшет, ноутбук та флеш носії, вилучені 14.11.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000846, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки може містити на собі сліди злочину або інші відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора у частині накладення арешту на речі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вилучені 14.11.2025 в ході обшуку, з метою їх збереження як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене чи зникнути.

Крім того, на переконання колегії суддів, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на вилучені в ході вищевказаного обшуку грошові кошти на загальну суму 4 500 доларів США та 529 500 грн., слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності підстав для накладення арешту на вказане майно з метою, зазначеною в клопотанні.

Так, за правилами ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, клопотання прокурора та долучені до нього матеріали, не містять відомостей про те, що вилучені грошові кошти, на які прокурор просив накласти арешт, одержані ОСОБА_7 та ОСОБА_9 внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;) були предметом кримінального правопорушення; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання, що виключає можливість накладення арешту на вказане майно з метою спеціальної конфіскації.

Як встановлено слідчим суддею під час розгляду клопотання, представником власника майна було доведено законність походження вилучених грошових коштів. Даних на спростування встановлених слідчим суддею обставин апеляційна скарга не містить та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучені в ході обшуку мобільні телефони, планшет, ноутбук та флеш носії з метою збереження їх як речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти, за обставин, викладених в клопотанні прокурора.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вилучені грошові кошти можуть бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, та відповідно підлягатимуть спеціальній конфіскцаії, не спростовують правильність висновків слідчого судді, оскільки матеріали клопотання та апеляційної скарги не містять відомостей на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про невідповідність вилучених мобільних телефонів, планшету, ноутбуку та флеш носіїв критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вищевказані речі та предмети можуть містити сліди злочину або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак дане майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 власноруч надав доступ до вилучених технічних пристроїв з вимкненою системою логічного захисту, не є самостійною підставою для відмови в накладенні арешту на таке майно, оскільки необхідність фіксації інформації, яка міститься на мобільних телефонах, планшеті, ноутбуці та флеш носіях, відновлення вже видаленої інформації обумовлює подальше їх утримання з метою проведення досліджень, у тому числі, за необхідності, шляхом застосування відповідного програмного забезпечення та комп`ютерного обладнання, залучення осіб (спеціалістів, експертів), які володіють спеціальними технічними знаннями.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна вилучених технічних пристроїв.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання представника власника майна на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2025 про надання дозволу на проведення обшуку не було надано право вилучити мобільні телефони та технічні пристрої, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

При цьому, у даному випадку прокурором дотримано вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна направлено до суду засобами поштового зв`язку 15.11.2025, тобто на наступний день після тимчасового вилучення майна (а.с. 112-113).

Інші зазначені в апеляційних скаргах представника власника майна та прокурора доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3