Номер провадження 1-кп/754/1081/25
Вирок

Іменем України

28 жовтня 2025 року

м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001977 від 03.07.2025 року стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-10.04.2025 Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)

ОСОБА_3 02.07.2025, приблизно о 16 год. 50 хв., перебуваючи на відкритій ділянці, поблизу будинку № 14-А, по вул. Вікентія Беретті у м. Києві, побачив раніше не знайому йому жінку- ОСОБА_5 , біля якої на землі стояла сумка, в ході чого у нього виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 строком на 90 діб відповідно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є відкритими, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій, враховуючи похилий вік потерпілої, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та підняв з землі вищевказану сумку, вартістю 380 грн. 00 коп., в якій знаходився мобільний телефон марки «Redmi Note 14 Pro + 5G 12/512 GB, з абонентськими номерами телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 13033 грн. 98 коп. в чохлі-кришці, вартістю 72 грн. 50 коп. Побачивши вказані дії, ОСОБА_5 схопилась за сумку та почала її тримати, після чого ОСОБА_3 ривком вирвав вищевказану сумку та не звертаючи увагу на прохання потерпілої не вчиняти протиправні дії, побіг у невідомому напрямку.

Після чого ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 13 486 гривень 48 копійок.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, як грабіж, вчинений в умовах воєнного стану.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно з ч.4 ст. 186 КК України кримінальна відповідальність настає за грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, так як грабіж вчиняється умисно і лише з прямим умислом, оскільки винний діє з корисливою метою заволодіти чужим майном.

Психічне ставлення особи: винний усвідомлює, що його дії бачать інші особи, і що ці дії оцінюються ними як викрадення, але при цьому не відмовляється від завершення злочину.

Об`єктом злочину, передбаченого частиною ч.4 статті 186 Кримінального кодексу України, є суспільні відносини, що забезпечують право власності на майно.

Об`єктивна сторона злочину полягає у відкритому викраденні чужого майна, тобто у присутності інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винного, і винний усвідомлює це.

Злочин вважається закінченим з моменту заволодіння майном, коли винна особа отримала реальну початкову можливість розпорядитися ним (винести, сховати, передати тощо).

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Зазначив, що перебуваючи неподалік будинку №14-А, по вулиці Вікентія Беретті, побачив раніше не знайому йому жінку, біля якої на землі стояла сумка, у нього виник злочинний умисел направлений на викрадення чужого майна, з метою збагачення. Після того як викрав сумку, він вийняв картки з мобільного телефону та викинув їх разом із сумкою, а мобільний телефон залишив у себе для продажу.

Показання обвинуваченого є логічними і послідовними та не залишають суду «розумного сумніву» щодо їх правдивості та відповідності встановленим обставинам кримінального провадження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що подія трапилась 02 липня 2025 року, приблизно о 16 год. 50 хв., вона вийшла на вулицю викинути сміття, та прибрати в квітнику біля будинку, сумку, яка була з нею, поклала до пакету та поставила пакет на землю. Потерпіла взяла лопату та почала копати ямки для висадки квітів, коли розігнулась побачила, що невідомий хлопець порпається в пакеті з її речами, вона попросила повернути їй сумку, але хлопець вдягнув сумку через плече та побіг. Вона почала бігти за ним, просила повернути її речі, кричала, що в неї вкрали сумку, на вулиці було багато людей, але на допомогу ніхто не прийшов, чоловік, який йшов за нею сказав, що потрібно телефонувати в поліцію. Біля школи №263 обвинувачений зник з поля зору. У потерпілої не було мобільного телефону, бо він знаходився в сумці, яку викрав обвинувачений, тому на прохання потерпілої дівчина, яка проходила поруч, викликала поліцію. Поліція приїхала швидко, та почала проводити розслідування.

Понесених збитків обвинуваченим не відшкодовано, з потерпілою він не зв`язувався, вибачення не просив.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду. Обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

ІV. ПОКАРАННЯ

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті), особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч.4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. При цьому, суд не погоджується із прокурором щодо визнання обставиною, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів. Так, ОСОБА_3 має непогашену судимість за ч. 1 ст. 309 КК України. Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до кримінальних проступків, а не злочинів. Натомість, відповідно до п.1 ч.1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання може бути визнано рецидив саме злочинів, до яких кримінальні проступки не належать.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , він раніше судимий, неодружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, не відбувши покарання, призначене вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2025 за ч. 1 ст.309 КК України, вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про стійку кримінальну поведінку останнього.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

На переконання суду, виправлення ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 після засудження його 10.04.2025 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року пробаційного нагляду, повністю не відбувши призначене покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а тому суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2025, та призначає остаточне покарання із застосуванням пп.а-1 п.1 ч. 1 ст.72 КК України.

Суд також вважає за необхідне, на підставі ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 16.07.2025 до 15.09.2025, що становить 62 дні, відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2025, із розрахунку: три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У даному кримінальному провадженні документально підтверджені витрати на залучення експертів становлять 4457 гривень 00 копійок, які включають в себе вартість складання експертами таких висновків: висновок експерта №СЕ-19/111-25/41899-ТВ від 07.07.2025 року на суму 1782,80 гривень; висновок експерта №СЕ-19/111-25/41897-Д від 08.07.2025 року на суму 2674,20 гривень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати, на залучення експертів у сумі 4457 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 7 /семи/ років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2025 року, та із застосуванням пп.а-1 п.1 ч. 1 ст.72 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та взяття його під варту.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі строк цілодобового домашнього арешту з 16.07.2025 до 15.09.2025 із розрахунку: один день позбавлення волі дорівнює трьом дням цілодобового домашнього арешту.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України стягнути із ОСОБА_3 кошти на відшкодування судових витрат за проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи у розмірі 4457 гривень 00 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.07.2025 року на вилучене майно, а саме: сумку чоловічу чорного кольору з маркуванням «Nike», яку запаковано до спеціального пакету №INZ2001657, кросівки біло-чорного кольору з зеленими вставками марки «PUMA» 43 розміру, які поміщено до спеціального пакету №WAR1741731, мобільний телефон «Xiaomi Radmi Note 14», Pro +5G 12/512 GB, з абонентськими номерами телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , сім карту мобільного оператора «Водафон» з маркуванням НОМЕР_5 , сім карту мобільного оператора «Київстар» з маркуванням НОМЕР_6 , які поміщено до спеціального пакету №CRI1271244, - скасувати.

Речові докази:

-диск для лазерних систем зчитування формату «DVD-R» марки «HP» 4.7 gb сірого кольору, на який скопійовано один файл відеозапису з назвою «10.9.19.37_Лісовий пр_3000_to_0100.mp4», який знаходиться у паперовому конверті; цифровий DVD-R диск на якому записані відеозаписи з камер відеоспостереження, розташованих в приміщенні магазину «Фора» за адресою: м. Київ, вул. Ореста Левицького, 19А, в період часу з 18 години 19 хвилин по 18 годину 32 хвилини 19.06.2025 року, який знаходиться в паперовому конверті; цифровий DVD-R диск на якому записані відеозаписи з камер відеоспостереження, розташованих в приміщенні магазину «АТБ» за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 4, в період часу з 23 години 45 хвилин по 23 годину 50 хвилин 19.06.2025 року, який знаходиться у паперовому конверті; диск із електронними файлами відеозаписів з камер відеоспостереження, котрі розташовані в приміщенні ломбардного відділення ТОВ «Ай Ломбард» за адресою: м. Київ, пр. Лісовий, 23, за 20.06.2025 року, який знаходиться в паперовому конверті, - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки «Redmi Note 14 Pro +5G 12/512 GB, з абонентськими номерами телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 - після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_5 ;

-сумку чоловічу чорного кольору з маркуванням «Nike», кросівки біло-чорного кольору з зеленими вставками марки « PUMA» 43 розміру - після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1