ВИРОК

Іменем України

29.09.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000256 від 20.06.2021 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Броди Львівської області, громадянина України, одруженого, працюючого менеджером у ТОВ «ЛІГА КОНСТРАКШН», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, -

в с т а н о в и в :

19.06.2021 приблизно о 08.00 год., ОСОБА_7 , який відповідно до наказу директора ТОВ «БК «ЛЕГО»» №7/1-г від 29.01.2021 «Про призначення осіб, відповідальних осіб за безпечне проведення робіт по влаштуванню промислової підлоги на об`єкті будівництва: «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення з виділеною площею для груп короткотривалого перебування дітей, окремо стоячими автостоянками з котельнею, з трансформаторної підстанцією на вул.Кульпарківська 93 (у 5-и чергах будівництва). I черга будівництва будинок №6 на генплані (паркінг)», який підлягає будівництву на земельній ділянці площею 5,4524 га, кадастровий № :07:001:0024, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Кульпарківська 93», призначений керівником робіт на вищевказаному об`єкті будівництва, будучи службовою особою підприємства, наділеною організаційно розпорядчими функціями, тобто являвся службовою особою, перебуваючи по вул.Кульпарківська 93 у м.Львові, в порушення вимогст.51, 63, 153, 192 КЗпП, ст.ст.11, 13, 14 Закону України «Про охорону праці», п.4.11, п. 4.12, п.4.13, п. 4.18 розділу 4 Посадової інструкції виконавця робіт, затвердженої директором ТОВ «БК «Лего» від 10.05.2018, п.11 Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами закладів професійної (професійно-технічної)освіти виробничого навчання та виробничої практики, затвердженого постановою КМУ від 07.06.1999 №992 , п.1.3 вимог типового договору про навчальну практику від 18.05.2021, що був укладений між вищим професійним училищем № 19 м. Дрогобича та ТОВ «БК «ЛЕГО», пункту 6.7.7. Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів затверджені наказом Держнаглядохоронпраці № 4 від 09.01.1998, на ввіреному йому об`єкті будівництва залучив та допустив у вихідний день до роботи із використання пристроїв, що не відповідали навчальній програмі та майбутній професії, спеціальності та спеціалізації, неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня ВПУ №19 м.Дрогобич, який проходив виробничо технологічну практику на ТОВ «БК «Лего» та неповнолітнього ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , який працевлаштованим взагалі не був, не провів належним чином інструктаж з питань охорони праці та техніки безпеки, не забезпечив спецодягом, захисними засобами, залишив неповнолітніх без нагляду та не здійснював контроль за виконанням робітниками інструкцій з питань охорони праці, виробничої та трудової дисципліни, за додержанням технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці, не дбав про безпеку і здоров`я в процесі виконання робіт та під час перебування на території будівництва, не перевірив справність електричного продовжувача, внаслідок чого, неповнолітні працювали понад встановлено законодавством тривалість робочого часу, а приблизно о 19:00 год., неповнолітній ОСОБА_8 був уражений дією технічного електричного струму, що відбувся від контакту ділянок тіла потерпілого із електричним продовжувачем, який не відповідає правилам безпечної експлуатації електроустаткування, вимогам державних стандартів на даний вид устаткування, ПУЕ (глава 1.7), що пред`являються до переносних (пересувних) електропроводок (п.1.18 розділу IV «Правил пожежної безпеки в України», затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 № 1417), що був наданий потерпілому для використання в роботі самим ОСОБА_7 . Від отриманої електротравми неповнолітній ОСОБА_8 помер на місці події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Зазначив, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Просить суворо не карати. Щиро кається.

Потерпілі та їх представник у судовому засіданні повідомили, що до ОСОБА_7 матеріальних чи моральних претензій потерпіла сторона не має, вони між собою примирилися, шкода їм відшкодована. Просили ОСОБА_7 суворо не карати, та призначити йому умовне покарання не пов`язане із обмеженням або позбавленням волі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.271 КК України, а саме порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, що спричинило загибель людей.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховуєступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини і особливості вчинення кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, якийє особою молодого віку; раніше не судимий; має постійне місце проживання; одружений; має на утриманні двох дітей: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; працює менеджером у ТОВ «ЛІГА КОНСТРАКШН»,на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра лікувально-діагностичного відділення КНП «Золочівська ЦРЛ» не числиться та за медичною допомогою до вище вказаних лікарів не звертався; добровільно відшкодував потерпілим шкоду; примирився з потерплими та враховуючи позицію сторони обвинувачення та потерпілих щодо можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, відшкодування шкоди.

У відповідності до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання призначення покарання суд вирішує також з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами, відповідно до норм статті 50 КК України.

Відтак, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому, слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді обмеження волі на строк два роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Однак суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування даного покарання та вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків на підставі ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для позбавлення права обіймати посади та займатися певною діяльністю ОСОБА_7 суд не вбачає, оскільки в обвинуваченого на утриманні двоє дітей: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і обвинувачений буде позбавлений права та можливості мати роботу та, відповідно, й будь-який дохід для забезпечення таких дітей. На переконання суду, обвинувачений зробив для себе відповідні висновки, про що свідчить його поведінка як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, а позбавлення його права мати роботу та дохід, враховуючи те, що обвинувачений тривалий час працює на різних посадах у даному підприємстві, що призведе до втрати його робочого місця у даному підприємстві за даних конкретних обставин справи буде надто суворим та непропорційним покаранням.

При цьому, суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, вік, стан його здоров`я та враховуючи думку потерпілих, які жодних претензій до обвинуваченого не мають, повністю відшкодував йому завдану шкоду, що дає підстави вважати можливість його становлення на шлях виправлення без ізоляції від суспільства, тому суд визначив обвинуваченому термін покарання в межах вказаного виду покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст.271 КК України, зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, що і буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт, а тому слід скасувати дію ухвал слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2021 по справі № 465/4779/21 про накладення арешту на майна.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 326, 349, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати дію ухвали слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2021 по справі № 465/4779/21 про накладення арешту на майно.

Речові докази по справі, а саме:

-підлогомийну машину марки «KARCНER» повернути ТОВ «ЛІГА КОНСТРАКШН»;

-електричний щиток повернути ТОВ «Будівельна компанія «АЛТУМ»;

- одну пару гумових тапок бежево біло-сірого кольорів, два переносних кабелі, термокружку білого кольору, колодку з трьома входами, шланг зеленого кольору, одну пару рукавиць сірого кольору знищити.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у зв`язку з проведенням експертиз, на загальну суму 60 141,20 гривень стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави.

Вирок може бути оскаржено до протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, потерпілим, представнику потерпілих, захиснику та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1