Справа № 159/291/26
Провадження № 1-кс/159/123/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про арешт майна

21 січня 2026 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про арешт майна у провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 13.01.2026 за ознаками ч.3 ст.368 КК України,

у с т а н о в и в :

У погодженому з прокурором Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотанні слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 просить накласти арешт із забороною користування, розпорядження і відчуження на вилучений 19.01.2026 в ході обшуку «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , а також на вилучені з нього грошові кошти у сумі 200 доларів США номіналом по 100 доларів США (купюри НВ 20870829В, КВ 39111021G) та 98 купюр номіналом 100 доларів США (імітаційні засоби), що надані органом досудового розслідування; мобільний телефон марки «Iphone-11» IMEI НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , документи на ім`я особи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме витяг з реєстру територіальної громади, картку платника податків № НОМЕР_3 , фотокартку особи; посвідчення № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 «Старший співробітник департаменту комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю ВГО СГОУ «Народна рада», та документ «Чергова» ВГО НР №03-0169.

Клопотання мотивоване тим, що 13.01.2026 розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 за ознаками ч.3 ст.368 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у січні 2026 року, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленими службовими особами органів охорони здоров`я, у телефонній розмові висловила ОСОБА_8 , у якого відсутні захворювання для встановлення групи інвалідності, пропозицію щодо сприяння останньому у виготовленні підроблених медичних документів із завідомо неправдивим діагнозом, що в подальшому є підставою для встановлення фіктивної інвалідності ІІІ групи, з метою ухилення від призову на військову службу у Збройних Силах України в умовах воєнного стану.

16.01.2026 приблизно о 13:30 год, перебуваючи на території АЗС «ВОГ» за адресою с.Колодяжне вул. Луцька, 2а Ковельського району, Волинської області, ОСОБА_5 при зустрічі з ОСОБА_8 повідомила останньому про можливість спільно зі службовими особами медичних установ та експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи за неправомірну вигоду забезпечити виготовлення підроблених медичних документів для присвоєння фіктивної інвалідності ІІІ групи. При цьому, ОСОБА_5 висловила вимогу про передачу їй грошових коштів на загальну суму 16 000 доларів США, з яких 10 000 доларів США необхідно передати 19.01.2026 на цьому ж місці, разом з коштами надати копії особистих документів ОСОБА_8 , зокрема паспорт громадянина України, ідентифікаційний податковий номер та фотокартки, які необхідні для початку процесу виготовлення підроблених медичних документів.

19.01.2026 приблизно о 13:30 год, перебуваючи у транспортному засобі «Peugeot 408», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території АЗС «ВОГ», за адресою с. Колодяжне вул. Луцька, 2а Ковельського району, Волинської області, ОСОБА_5 одержала від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у сумі 10 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 434 100 гривень.

Тоді ж о 13:49 год ОСОБА_5 затримана в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

20.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч.3 ст.368 КК України одержання службовою особою для себе неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

19.01.2026 в ході обшуку проведеного в порядку ч.3 ст.233 КПК України вилучено автомобіль марки «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувалася ОСОБА_5 і в якому відбулась передача неправомірної вигоди в розмірі 10 000 доларів США, а також при огляді в автомобілі виявлені документи на ім`я ОСОБА_8 , документи ОСОБА_5 , кошти (дійсні та імітовані) і мобільний телефон підозрюваної.

Постановою слідчого від 20.01.2026 усі вилучені предмети визнані речовими доказами з тих підстав, що вони зберегли сліди кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Підозрювана ОСОБА_5 не заперечила щодо арешту майна, яке належить їй.

Слідчий ОСОБА_4 пояснив суду, що з автомобілем «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не планується проводити жодних слідчих дій, проте це можливе знаряддя вчинення злочину і може підлягати спеціальній конфіскації.

Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у арешті належного йому на праві власності автомобіля «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Пояснив, що перебуває у дружніх відносинах із батьками підозрюваної, з огляду на незадовільний матеріальний стан сім`ї, надав автомобіль в користування на зимовий період для забезпечення можливості завести дітей підозрюваної у навчальні заклади. Автомобіль під час огляду оглянутий, тому його утримання на спецмайданчику упродовж усього строку досудового розслідування буде мати ознаки невиправданого втручання у його право власності. Крім того, орган досудового розслідування у клопотанні визначив єдину підставу для арешту майна збереження речового доказу, і не заявляв про ймовірну спецконфіскацію, як і не наводив відповідних доводів.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В силу ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені законодавчі приписи слідчий і прокурор повинні довести, що мало місце кримінальне правопорушення, а майно, на яке просять накласти арешт відповідає ознакам речового доказу чи може підлягати спеціальній конфіскації, а також існують перелічені у ст.170 КПК України ризики, які вимагають втручання у право власності.

Детальний аналіз законності, доцільності та пропорційності втручання у право власності зумовлений є гарантією дотримання таких засад кримінального провадження, як верховенство право, законність, забезпечення недоторканості права власності ( ст.7, 16 КПК України).

Право власності може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій ЄСПЛ, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022, приписи ст. 41 Конституції України щодо права кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, щодо заборони протиправного позбавлення права власності узгоджені з приписами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція)

За статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений його/її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, що їх визначено законом і загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи наведений припис ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово та послідовно наголошував на тому, що втручання держави у право мирного володіння майном має відповідати певним критеріям, а саме: воно має відповідати принципу законності й переслідувати правомірну (легітимну) мету за допомогою засобів, які є достатньо домірними (пропорційними) меті, яку мають досягти (рішення у справі «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, заява № 33202/96, §§ 108-114).

У рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, заяви № 23759/03, № 37943/06, у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04 ЄСПЛ зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

У кримінальному процесуальному аспекті втручання у право особи на мирне володіння майном здійснюється у формі вилучення та накладення арешту на майно як речовий доказ у кримінальному провадженні для належного розгляду кримінальної справи При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04).

В силу ч.11 ст.170, ч.4 ст.173 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя розглядає клопотання органу досудового розслідування в межах наведених вимог та обґрунтувань.

У клопотанні йдеться про арешт майна як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Перелічені у клопотанні кошти, мобільний телефон підозрюваної, документи на її ім`я та ім`я ОСОБА_9 відповідають критеріям речового доказу, оскільки можуть зберігати інформацію про фати і обставини вчинення інкримінованого правопорушення або докази невинуватості особи.

Збереження речових доказів у незмінному стані під контролем органу досудового розслідування є об`єктивно необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у даній категорії справ. Зокрема необхідно провести дослідження як існуючих, так і видалених файлів, залучивши з дозволу суду фахівців.

Потреби досудового розслідування на даний час мають пріоритет над правом власності інших учасників провадження.

Що стосується транспортного засобу «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , та яким в день події користувалася підозрювана, то слідчий суддя звертає увагу на заявлені слідчим підстави його арешту із повним обмеженням права власності. Слідчий вважає автомобіль речовим доказом.

Необхідно враховувати, що для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

У клопотанні не порушено питання збереження майна з метою сецконфіскації чи конфіскації як покарання. Тому слідчий суддя оцінює лише ті доводи, якими обґрунтовано клопотання.

Як встановлено під час розгляду справи в автомобілі відбулась передача неправомірної вигоди, тому об`єктивно існує потреба у недопущенні відчуження чи знищення автомобіля. Водночас огляд автомобіля проведений, відбитки пальців не фіксувалися на автомобілі, і такі дії не плануються. Відтак орган досудового розслідування не навів підстав для доцільності вилучення автомобіля із володіння власника і обмеження його права користування. За таких умов слідчий суддя в цій частині клопотання задовольняє частково і накладає арешт на автомобіль із забороною відчуження і розпорядження.

Часткове задоволення клопотання про арешт майна є підставою для його повернення власнику.

На підставі викладеного та керуючись статтями 132, 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною користування, розпорядження і відчуження на вилучене 19.01.2026 під час обшуку транспортного засобу марки «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , майно:

грошові кошти у сумі 200 доларів США номіналом по 100 доларів США (купюри НВ 20870829В, КВ 39111021G) та 98 купюр номіналом 100 доларів США (імітаційні засоби), що надані органом досудового розслідування;

мобільний телефон марки «Iphone-11» IMEI НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 ,

документи на ім`я особи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме витяг з реєстру територіальної громади, картку платника податків № НОМЕР_3 , фотокартку особи;

посвідчення № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 «Старший співробітник департаменту комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю ВГО СГОУ «Народна рада», та документ «Чергова» ВГО НР №03-0169.

Накласти арешт із забороною розпорядження і відчуження на вилучений 19.01.2026 транспортний засіб марки «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Зобов`язати слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 повернути ОСОБА_6 транспортний засіб марки «Peugeot» модель «408», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваною в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

На підставі ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали виготовлений 22.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1