Номер провадження: 11-кп/813/1981/25
Справа № 496/1727/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської обл. від 27.03.2025 у к/п № 0000242 від 14.01.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського р-ну Херсонської обл., громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк основного покарання строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та обчислено строк відбуття покарання з моменту його затримання, а саме: з 15.01.2023.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено попередній - тримання під вартою.

Речові докази по справі: два сліди папілярних ліній на липкій стрічці та пакет чорного кольору із написом «SAMARITANS PURSE БОГ ЛЮБИТЬ ТЕБЕ!» вирішено знищити; ручний ліхтарик чорного кольору із написом «Sargan» та «SH 11-1-001», 8 шматків маргарину та 8 шматків замороженого м`яса вирішено повернути власнику.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Держави судові витрати по справі за проведення судово трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3549-Д від 30.01.2023 у розмірі 1510,24 грн та судової товарознавчої експертизи від 06.02.2023 № 602/23, у розмірі 300 грн.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 14.01.2023 ОСОБА_7 , близько 19:30 год, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, знаходячись на проїзній частині АДРЕСА_1 , перелізши через паркан, проникли на територію вказаного домоволодіння.

Підійшовши до вхідних дверей літньої кухні, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були помічені власницею домоволодіння ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_7 з метою реалізації спільного корисливого умислу, через незачинені двері разом з ОСОБА_10 проникли у приміщення літньої кухні та ОСОБА_7 вчинив напад на останню, шляхом накидання на голову потерпілої ОСОБА_12 тканини (мішку) та завдання поштовху руками у тулуб, від якого потерпіла впала на лівий бік, та в подальшому притискаючи її до підлоги, обмежуючи рухи з метою подолання спору, спільно з ОСОБА_10 нанесли їй декілька ударів руками і ногами по голові та тулубу, внаслідок чого згідно висновку судово-медичної експертизи № 4 гід 16.01.2023 спричинили потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, крововиливу у м`які покрови голови, синця обличчя, гематоми правової вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді синця передньої черевної стінки та синця лівого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У ході завдання потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 вимагали передати їм грошові кошти і у випадку відмови погрожували подальшим завданням тілесних ушкоджень, фізичною розправою та вбивством. Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_10 корисливого злочинного умислу, шляхом вільного доступу зі столу у літній кухні викрав ручний ліхтар «Sargan SH11-1-001», вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 605/23 від 06.02.2023, складає 1057 грн, у той час коли ОСОБА_10 шляхом вільного доступу із морозильного відділення холодильника викрав 8 шматків вагового вершкового маргарину, жирністю 72%, загальною масою 0,780 кг, вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 605/23 від 06.02.2023 складає 110 грн за 1 кг. на загальну суму 85,80 грн, 2 шматки філейної частини м`яса курки, загальною масою 0,365 кг, вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 605/23 від 06.02.2023 складає 136,90 грн за 1 кг на загальну суму 49,97 грн, 3 шматки реберної частини м`яса яловичини, загальною масою 0,610 кг, вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 605/23 від 06.02.2023, складає 203,90 грн за 1 кг на загальну суму 124,4 грн та 3 шматки лопаткової частини м`яса яловичини, загальною масою 0,930 кг, вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №6 05/23 від 06.02.2023 складає 217,90 грн за 1 кг на загальну суму 202,65 грн, чим потерпілій ОСОБА_12 було завдано матеріального збитку на загальну суму 1519,82 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 , не оспорюючи вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, не погодився з вироком суду 1-ої інстанції з огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого посилаючись на те, що:

- суд 1-ої інстанції в резолютивній частині вироку помилково зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з 15.01.2023, тобто з моменту його фактичного затримання, а не набрання вироком законної сили, а також безпідставно не зарахував обвинуваченому в порушення ч. 5 ст. 72 КК України та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у період часу з 15.01.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- суд 1-ої інстанції неправильно вирішив питання щодо стягнення процесуальних витрат, оскільки судова товарознавча експертиза від 06.02.2023 № 602/23 була проведена приватним судовим експертом ОСОБА_13 , а тому витрати за цю експертизу у розмірі 300 грн підлягають стягненню на користь приватного експерта;

- суд 1-ої інстанції не вирішив питання щодо заходів забезпечення к/п стосовно ОСОБА_7 . Так, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2023 у справі № 490/461/23 накладено арешт на майно ОСОБА_7 , а саме на 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0340 шляхом заборони відчуження;

- правильно призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації, суд 1-ої інстанції не вказав все або частина майна ОСОБА_7 підлягає конфіскації.

За таких обставин прокурор Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 , просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного майна.

Вказати, що строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати йому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 15.01.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №602/23 від 06.02.2023 у розмірі 300 грн стягнути з ОСОБА_7 на користь приватного судового експерта ОСОБА_13 , а процесуальні витрати за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3549-Д від 30.01.2023 у розмірі 1510,24 грн на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2023 на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме на 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0340 за адресою: Херсонська обл., Великоолександрівський р-н, Брускинська сільська рада залишити без змін, до виконання рішення суду в частині конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , та просила її задовольнити, водночас, захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи прокурора в частині стягнення витрат на експертизу, в іншій частині заперечували проти та просили вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, при цьому прокурор, захисник та обвинувачений не заперечували щодо розгляду справи за її відсутності, тому колегія суддів, керуючись приписами ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції свідчить, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повній мірі з огляду на такі обставини.

Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, а також кваліфікація його дій не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що суд 1-ої інстанції, належним чином оцінив досліджені під час судового розгляду докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: розбій, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування насильства (розбій) небезпечного для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникнення у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора та те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд 1-ої інстанції допустив помилку, пов`язану із початком відліку такого строку.

Зокрема, в п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, початок строку відбування покарання, рішення про залік досудового тримання під вартою та строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження.

Колегія суддів зауважує, що зміст резолютивної частини обвинувального вироку повинен бути викладений чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку, зокрема, порядку його виконання, в тому числі порядку набрання вироком законної сили та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає чіткого нормативного врегулювання початку строку відбування покарання у виді позбавлення волі.

Натомість, ч. ч. 1 та 2 ст. 532 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду 1-ої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

При цьому, ч. 1 ст. 87 КВК України встановлює, що особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не раніше спливу триденного та не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч. 4 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Системний аналіз вищевикладених вимог закону дає підстави дійти висновку про те, що початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі відраховується з дня набрання вироком суду 1-ої інстанції законної сили, при цьому, до такого строку зараховується строк попереднього ув`язнення до моменту набрання таким вироком законної сили.

З урахуванням викладеного апеляційний суд констатує, що суд 1-ої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного вироку помилково зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з моменту його затримання.

За таких обставин, колегія суддів доходить переконання про необхідність внесення до резолютивної частини вироку відповідних змін, із зазначенням про обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 із моменту набрання вироком законної сили, та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахування йому у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення в період часу з 15.01.2023 по день набрання вироком законної сили, тобто по 23.10.2025, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Окрім того, під час досудового розслідування даного к/п стосовно ОСОБА_7 , були проведені експертизи, зокрема, Дніпропетровським НДЕКЦ МВС судово трасологічнаекспертиза № СЕ-19/104-23/3549-Д від 30.01.2023 вартістю 1510,24 грн та приватним експертом ОСОБА_14 судово товарознавча експертиза № 602/23 від 06.02.2023 вартістю 300 грн.

Суд 1-ої інстанції вирішив стягнути з обвинуваченого витрати за вказані експертизи на користь держави, при цьому не врахував, що судово товарознавча експертиза №602/23 була проведена не державною установою, а приватним експертом.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. При цьому ч. 2 ст. 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду (постанова ОП ККС ВС від 12.09.2022 в справі № 203/241/17).

Отже, оскільки судом 1-ої інстанції помилково стягнуто процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 300 грн на користь держави, а не на користь приватного судового експерта, який її виконав, оскаржуваний вирок підлягає зміні в цій частині шляхом стягнення вказаних витрат на користь приватного експерта ОСОБА_14 .

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд 1-ої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не вирішив питання долі арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2023.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалюючи вирок суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації водночас не виконав приписи ст. 374 КПК України та не вирішив питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, що свідчить про обґрунтованість доводів прокурора в цій частині.

На підставі наведеного, апеляційний суд з врахуванням призначеного додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_7 вважає за необхідне залишити арешт, на майно, накладений ухвалою слідчого судді Центрального райсуду м. Миколаєва від 02.03.2023, а саме 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0340 за адресою: Херсонська обл., Великоолександрівський р-н, Брускинська сільська рада, яка належить ОСОБА_7 до виконання вироку суду, в частині конфіскації майна.

Щодо доводів прокурора стосовно не зазначення судом 1-ої інстанції майна обвинуваченого, яке підлягає конфіскації, апеляційний суд зазначає таке.

За приписами ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Виходячи з буквального тлумачення диспозиції вказаної статті, при вирішенні питання про конфіскацію майна суд зобов`язаний вказати відповідний об`єм майна (в частині або перелік) лише в разі ухвалення рішення про часткову конфіскацію належного засудженому майна.

В тому випадку, якщо приймається рішення про конфіскацію всього належного майна, суд має право обмежитися лише відповідною вказівкою про конфіскацію майна відповідно до санкції статті, що інкримінується.

В контексті обставин даної справи санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Суд 1-ої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, що відповідає санкції інкримінованої статті.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині відсутні.

Водночас, апеляційний суд роз`яснює прокурору право звернутися до суду 1-ої інстанції з заявою про роз`яснення вироку в порядку, передбаченому ст. 380 КПК України.

Відповідно до п. 2) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

За приписами п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 126, 370, 373, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України змінити.

Абзац 2 резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 15.01.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

Абзац 6 резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 602/23 від 06.02.2023 у розмірі 300 грн стягнути з ОСОБА_7 на користь приватного експерта ОСОБА_14 , а процесуальні витрати на проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/104-23/3549-Д від 30.01.2023, виконаної Дніпропетровським НДЕКЦ МВС вартістю 1510,24 грн покласти на рахунок держави».

Доповнити резолютивну частину вироку наступним абзацом:

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2023, а саме 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0340за адресою: Херсонська обл., Великоолександрівський р-н, Брускинська сільська рада, яка належить ОСОБА_7 , залишити без змін до виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4