Провадження № 11-сс/811/3696/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Винники, Львівської області, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 22 грудня 2025 року, за підозрою ОСОБА_5 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 01 жовтня 2025 року до 20 грудня 2025 року солдат ОСОБА_5 проводила час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконувала, перебуваючи на території України.

Під час незаконного перебування за межами розташування військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не зверталася, хоча об`єктивно мала можливість це зробити.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 , підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23 грудня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обґрунтованість якої повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: матеріалами службового розслідування від 02 листопада 2025 року, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 , за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 , відповідно до яких об`єктивно доведено факт самовільного залишення останньою частини та відсутність на службі без поважних причин; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Зазначав, що враховуючи характер вчиненого підозрюваною злочину та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, є всі підстави вважати, що вона може полишити місце свого проживання, виїхати в іншу область або за територію України, де буде переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваної неможливо.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 24 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9

Застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 посановлно рахувати з часу фактичного затримання з 13 год. 26 хв. 23 грудня 2025 року до 24 год. 20 лютого 2026 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, надати їй змогу повернутися до служби в ЗС України.

Окрім того, адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу слідчого судді, в частині обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, який було застосовано ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 9 грудня 2025 року у справі №463/11185/25, або дозволити підозрюваній, відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України добровільно повернутися до військової служби, оскільки вона вперше вчинила таке правопорушення.

В доводах апеляційної скарги зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Повідомляє, що ОСОБА_5 самостійно мобілізувалася в червня 2025 року, є одинокою матір`ю двох малолітніх дітей (6 та 11 років), залишила їх на батька, який їм не рідний, він не справлявся з вихованням дітей, вимагав, щоб вона повернулася, в іншому випадку віддасть дітей в дитячий будинок.

Наголошує, що вона не приховувала свого місця перебування, приймала участь у слідчих діях в іншому кримінальному проваджені, в якому їй обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, намагалася перевестись у частину Національної гвардії, яка знаходиться у м. Винники, звільнитися з лав ЗС України, оскільки має на це підстави.

Звертає увагу, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави є необґрунтованим та незаконним.

Наголошує, що не мала наміру покидати територію України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваної на підтримку доводів апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення аргументів апеляційних скарг, вивчивши матеріали судової справи колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, в провадженні слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 22 грудня 2025 року, за підозрою ОСОБА_5 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 червня 2025 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, ОСОБА_5 призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, з моменту прийняття на військову службу по мобілізації солдат ОСОБА_5 набула статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу під час мобілізації та з цього ж дня розпочала виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 червня 2025 року №185 рекрут ОСОБА_5 призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022 призначена на посаду сержанта резерву 55 запасної роти військової частини НОМЕР_1 та зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 вересня 2025 року №287 солдат ОСОБА_5 , солдат резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , призначена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №221-PC від 20 вересня 2025 року на посаду старшого радіотелефоніста відділення управління штабу дивізіону взводу управління самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , вважається такою, що з «28» вересня 2025 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.

Втім, солдат ОСОБА_5 , всупереч вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби та вибути у подальшому в район виконання бойових завдань, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, в порушення вимог вищевказаного законодавства, не отримавши дозволу відповідного командування, 1 жовтня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишила розташування самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться АДРЕСА_2 ), та перебувала понад три доби поза межами розташування вказаної військової частини до 20 грудня 2025 року, тобто до моменту виявлення останньої працівниками ВПС ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Західного регіонального управління на відстані 800 метрів до лінії ДК України на напрямку 753 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на ок. н.п Красноїльськ (Красноїльської сільської громади, Чернівецького району, Чернівецької області), зокрема прикордонним нарядом « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за спробу незаконного перетинання Державного кордону України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Відтак, з 01 жовтня 2025 року до 20 грудня 2025 року солдат ОСОБА_5 проводила час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконувала, перебуваючи на території України.

Під час незаконного перебування за межами розташування військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не зверталася, хоча об`єктивно мала можливість це зробити.

23 грудня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23 грудня 2025 року слідчий слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

24 грудня 2025 року клопотання слідчого було задоволено слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваної виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки остання обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваної.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_5 , у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, може полишити місце свого проживання, виїхати в іншу область або за територію України, де буде переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та може вчинити інші злочини, відтак застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваної іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_5 не приховувала свого місця перебування, брала участь у слідчих діях в іншому кримінальному провадженні, в межах якого до неї застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також намагалася перевестися до військової частини Національної гвардії України, що знаходиться у АДРЕСА_3 , чи звільнитися з лав Збройних Сил України, не спростовують наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є доказами належної процесуальної поведінки у даному кримінальному провадженні.

Дані обставини свідчать лише про виконання нею обов`язків у межах іншого кримінального провадження та реалізацію намірів щодо зміни місця проходження служби або звільнення з неї, що саме по собі не виключає можливості ОСОБА_5 ухилення від органів досудового розслідування чи суду.

Наведене в апеляційній скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй правопорушення, а її належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_5 самостійно мобілізувалася в червня 2025 року, є одинокою матір`ю двох малолітніх дітей (6 та 11 років), залишила їх на батька, який їм не рідний, він не справлявся з вихованням дітей, вимагав, щоб вона повернулася, в іншому випадку віддасть дітей в дитячий будинок, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Однак, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку із чим відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підставно не визначав розмір застави.

З огляду на зазначене колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді, щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування обґрунтувань для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу захисника слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4