Провадження №: 1-о/752/9/25
У Х В А Л А

03.11.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (ВКЗ),

захисника ОСОБА_7 ,

під час проведення в залі суду у м. Києві відкритого судового засідання з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 від 19.09.2025 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання від ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами від 19.09.2025, згідно з яким засуджений просить:

-поновити строк для подачі заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами;

-відкрити провадження про перегляд вироку за нововиявленими обставинами;

-визнати нововиявленими обставинами рішення Конституційного Суду України № 11-рп/99 та його негативні наслідки (відсутність смертної кари з 29.12.1999); правовий вакуум у період з 29.12.1999-04.04.2000 щодо безстрокових санкцій; перспективний характер дії Закону № 1483-ІІІ, зафіксований у пояснювальній записці (виключення ретроактивності довічного покарання); наукові висновки Інституту держави і права імені ОСОБА_8 ; практику Верховного суду України та Європейського суду з прав людини);

-скасувати вирок Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 у справі № 1-15/2002 в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі як такого, що ухвалений у порушення ст. 58 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, рішення Конституційного Суду України № 11-рп/99 та принципу lex mitior;

-призначити інше покарання, яке могло бути застосоване за законом, чинним на момент вчинення діяння (1998-1999) - строкове позбавлення волі до 15 років;

-зарахувати фактично відбуте покарання, включно з часом попереднього ув'язнення (у тому числі відповідно до Закону № 838-VIII "1 день за два") та визначити строк покарання відбутим повністю;

-постановити про негайне звільнення особи з-під варти у зв`язку з фактичним відбуттям максимально можливої санкції, яка могла бути застосована на час вчинення діяння.

Для розгляду вказаного клопотання на 03.11.2025 було признано судове засідання у складі судової колегії, визначеної за наслідками проведення автоматизованого розподілу судової справи.

03.11.2025 суддя ОСОБА_3 заявив самовідвід від розгляду кримінального провадження за клопотанням ОСОБА_6 , пославшись на те, що він вже ухвалював рішення за наслідками розгляду по суті аналогічної заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд цього ж самого вироку за нововиявленими обставинами, постановив судове рішення про залишення без руху заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, вбачаючи відсутнім обґрунтування самих обставин, які законодавцем визнаються нововиявленими, а у подальшому повернув заяву засудженого, тобто має бачення та сформовану позицію по суті звернення.

Прокурор, засуджений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 поклалися на розсуд суду при вирішення заяви про самовідвід.

Розглянувши заяву про самовідвід, суд вважає за доцільне її задовольнити, зважаючи на наступне.

Загальні обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні наведені у ст. 75 КПК України і до них віднесено випадки, коли такий суддя є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; коли він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; ситуація особистої заінтересованості судді, його близьких родичів чи членів сім`ї в результатах провадження; наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, а також випадки порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Крім того процесуальним законодавством, зокрема ст. 76 КПК України обмежено допуск судді до повторної участі у кримінальному провадженні та передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 76 КПК України). Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції (ч. 2 ст. 76 КПК України).

Згідно з вимогами ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 752/21510/25, постановленої суддею ОСОБА_3 одноособово, судом було отримано звернення ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002, яким останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, "а", "г", "е", "з", "и" ст. 93 КК України (у редакції 1960 року), ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

В обґрунтування заяви ОСОБА_6 посилався на те, що інкриміновані йому діяння вчинені у 1998-1999 роках, тобто до моменту законодавчого запровадження довічного позбавлення волі як виду покарання (04.04.2000). 29.12.1999 КСУ прийняв рішення №11-рп/99, яким визнано неконституційними норми КК, що передбачали смертну кару, і з цієї дати смертна кара не могла застосовуватися. Довічне позбавлення волі як новий вид покарання було вперше запроваджено Законом України № 1483-ІІІ від 22.02.2000, який набрав чинності 04.04.2000, а тому у період з 29.12.1999 до 04.04.2000 в Україні була відсутня будь-яка законна санкція безстрокового покарання (ані смертна кара, ані довічне позбавлення волі), а максимально можливим покаранням було строкове позбавлення волі до 15 років. Засуджений зазначав, що ці обставини, у тому числі їх юридичне значення, на час ухвалення вироку не були належно враховані судами, що на його думку, становить нововиявлені обставини у розумінні ст. 459 КПК України. Крім того, ці висновки з`явилися у 2023 році та є, на думку засудженого, нововиявленими обставинами, оскільки раніше їх не існувало та вони недоступні для засуджених.

Таким чином, засуджений просив визнати нововиявленими обставинами рішення Конституційного Суду України № 11-рп/99 та його негайні наслідки (відсутність смертної кари з 29.12.1999); правовий вакуум у період 29.12.1999-04.04.2000 щодо безстрокових санкцій; перспективний характер (ех nunc) дії Закону № 1483-ІІІ, зафіксований у Пояснювальній записці (виключення ретроактивності довічного покарання); наукові висновки (Корецького НАНУ, ЛНУ 2014 і 2023; НДІ ім. Сташиса 2023); практику Верховного суду України (№ 5-23кс09; № 5-27кс09) та Європейського суду з прав людини (Scoppola № 2); Vinter; Petukhov (№ 2); Ovcharenko and Kolosenko та, відповідно, скасувати вирок Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 №1-15 в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі як такого, що ухвалений у порушення ст. 58 Конституції України, ст. 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 15 МПГПП, Рішення Конституційного суду України №11-рп/99 та принципу lex mitior.

Описану вище заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами залишено без руху, адже у ній не містилося обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких, зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК України, які не були відомі, та не могли бути відомі суду і заявнику під час розгляду кримінальної справи і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Згідно з ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2025 у справі № 752/21510/25, постановленої суддею ОСОБА_3 одноособово, заяву ОСОБА_6 повернуто в порядку ч. 3 ст. 464 та ч. 3 ст. 429 КПК України.

За приписами п. 1 ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Наразі клопотання ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, яке надійшло до Голосіївського районного суду міста Києва 19.09.2025, є тотожне за змістом з тим, яке було повернуто відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2025 суддею ОСОБА_3 .

Ці обставини з урахуванням мотивувальної частини ухвали від 05.09.2025, об`єктивно вказують на те, що суддя ОСОБА_3 вже має сформовану правову позицію по суті звернення засудженого ОСОБА_6 та приймав участь у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, суд дійшов висновків про неприйнятність повторної участі у розгляді цього кримінального провадження судді ОСОБА_3 , який заявив обґрунтований самовідвід.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 75, 80, 81, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 від розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 04.11.2025 о 13:45.

Судді ОСОБА_1 (головуюча)

ОСОБА_2

ОСОБА_3