ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/6714/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1339/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

-власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

-прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами представника власників майна ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2025 року,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Накладено арешт на грошові кошти:

- у розмірі 55 000 гривень, які зберігаються на банківському рахунку, належному ФОП ОСОБА_10 , (код: НОМЕР_1 ), відкритому у банківській установі в АТ КБ «ПриватБанк», (МФО 305299), а саме на: № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 45 000 гривень, які зберігаються на банківському рахунку, належному ФОП ОСОБА_8 , (код: НОМЕР_3 ), відкритому у банківській установі в АТ КБ «ПриватБанк», (МФО 305299), а саме на: № НОМЕР_4 ,

шляхом заборони права на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, за виключенням грошових коштів, які зберігаються на банківських рахунках, на які, відповідно до вимог абзацу 4 ч. 3 ст. 170 КПК України забороняється накладати арешт, а саме на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання» і статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено, що майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, зокрема, з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційних скаргах представник власника майна адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна на грошові кошти з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна, як виду покарання у кримінальному провадженні, які зберігаються на банківському рахунку, який належить ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ФОП ОСОБА_7 і ФОП ОСОБА_8 не мають відношення до кримінального провадження №0000001 від 16.01.2025 року та не є його фігурантами.

Наголосив, що в судовому рішенні немає посилання на ч.4 ст. 170 КПК України, де регламентовано підстави для спеціальної конфіскації. При цьому саме положення вказаної статті регламентують підстави для спеціальної конфіскації.

Зазначив, що в окаржуваній ухвалі не вказано, що ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 могли знати, що гроші отримано ТОВ «Буд-Техпром» внаслідок вчинення злочину.

Вказав, що вказані власники майна не були обізнані про існування кримінального провадження щодо заволодіння коштами державного бюджету, а грошові кошти, арештовані ухвалою від 10.09.2025 року, не є наслідком обертання грошових коштів, якими, за версією сторони обвинуваченн, заволодів директор ТОВ «БУД-Техпром», а отримані як плата за здійснення вантажних перевезень, що підтверджується відповідними документами, а отже отримання цих коштів є законним.

Зазначив, що відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації відносно грошових коштів ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 .

Вважає, що накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації є необгрунтованим втручанням у право приватної власності.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею без участі власників майна та їх представника, яким не надходило повідомлення про дату та час судового розгляду. Представник власників майна отримав копію ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2025 року лише 09.10.2025 року.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні власники майна та їх представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власників майна та їх представника, прокурора, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 16.01.2025 за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

28.06.2025 року підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 255 КК України, тобто в участі у злочинній організації, вчиненій службовою особою з використанням службового становища; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191 КК України, тобто в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому злочинною організацією в умовах воєнного стану; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191 КК України, тобто в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому злочинною організацією повторно в умовах воєнного стану; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України, тобто в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому злочинною організацією повторно в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок слідчого судді про те, що в межах даного кримінального провадження, після 28.06.2025, тобто після затримання підозрюваного ОСОБА_11 який є директором ТОВ «БУД-ТЕХПРОМ» () в порядку ст. 208 КПК України та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, невстановленими особами з метою легалізації грошових коштів, які знаходились на рахунках ТОВ «Буд-Техпром» здійснено перекази грошових коштів іншим суб`єктам господарювання, зокрема, на рахунок:

- ФОП ОСОБА_10 , (код: НОМЕР_1 ) - № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», (МФО 305299);

- ФОП ОСОБА_8 , (код: НОМЕР_3 ) - № НОМЕР_4 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», (МФО 305299).

У клопотанні про арешт майна прокурор зазначив, що арештоване майно в повному обсязі відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Задовольнивши клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, про наявність підстав вважати, що майно, на яке посилається прокурор, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, зокрема, з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

За вказаних обставин, прокурор довів необхідність арешту майна у відповідності до п.2 ч.2 ст. 170 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання представника власника про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Що стосується посилання апелянта на те, що кошти були отримані в законний спосіб за надання послуг з перевезення, то такі і відомості і мають бути перевірені слідством, яке висуває іншу версію, а саме про те, що кошти були перераховані з метою легалізації і відповідно в майбутньому до них має бути застосована спеціальна конфіскація.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник власників майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власників майна задовольнити.

Поновити представнику власників майна ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 10 вересня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні, №0000001 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 10 вересня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні, №0000001 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги представника власників майна - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді