Провадження № 11-сс/4823/8/26
Категорія - санкція Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

підозрюваної ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представників потерпілого адвокатів - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні - керівника Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_14 у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005944 від 10.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 07 лютого 2026 року з визначенням розміру застави у сумі 242 240 грн щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 286 КК України,

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, даних про особу підозрюваної, доведеності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідка ОСОБА_15 , спільно з яким вона проходить службу в поліції та свідка ОСОБА_16 з метою зміни ними показань на свою користь, може іншим чином перешкодити кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти настанню ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши їй залишати житло у нічний час доби з 23:00 год до 06:00 год. Вказує на недоведеності прокурором ризиків по справі, передбачених ст. 177 КПК України, та на їх формальність, а сам по собі суспільний резонанс не може бути покладеним в основу обґрунтування ризиків. На думку захисту, не відповідає дійсності ризик можливого впливу підозрюваної на свідка ОСОБА_15 чи іншого свідка, потерпілого, оскільки ОСОБА_10 в органах Національної поліції не займає будь-яку керівну посаду, наразі відсторонена від виконання своїх службових обов`язків, проте слідчий суддя цим обставинам не надав оцінки. Крім того, ці свідки вже були допитані органом досудового розслідування. Звертає увагу на наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, самостійного утримання нею малолітньої дитини, наявність позитивної репутації, відсутності судимостей та обставини кримінального правопорушення, яке хоча і є тяжким, але не умисним, та сталося під час виконання підозрюваною своїх службових обов`язків, тому вважає за необхідне застосувати інший запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту.

Не погодившись з рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 07.02.2026, та не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави є незаконною та суперечить завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України. Наголошує на доведеності ризиків, передбачених пп.1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України та на їх обґрунтованості. Вказує на неможливість запобігання ризиків, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вважає, що слідчим суддею належним чином не взято до уваги те, що ОСОБА_10 , яка є діючим працівником правоохоронного органу, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого настала загибель малолітньої дитини та отримання тяжких тілесних ушкоджень її матір`ю. Зауважує, що даному кримінальному провадженню притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, і значний суспільний резонанс дає підстави вважати, що звільнення підозрюваної може реально порушити публічний порядок. Тому вважає справедливим застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_12 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, змінити її в частині застосування запобіжного заходу, замінивши його на тримання під вартою без права внесення застави.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження зазначає, що у зв`язку з тяжким психологічним станом потерпілого, останній не мав об`єктивної можливості негайно звернутися за правовою допомогою. Звертає увагу, що пропуск строку на подання апеляційної скарги зумовлений її нещодавнім вступом у справу, тому скористатися цим правом раніше вона не мала можливості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що надаючи право підозрюваній на внесення застави, слідчий суддя не дослідив належним чином матеріали справи, адже сталась дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до загибелі малолітньої дитини та завдано тяжких тілесних ушкоджень її матері. Вказує на відсутність доказів по справі, які б надавали слідчому судді можливість оцінити рівень доходів підозрюваної, а слідчим суддею не перевірені відомості щодо доходу підозрюваної за 2025 рік. Вважає, що розмір застави не відповідає майновому стану підозрюваної та не може бути мотивацією для дотримання своїх процесуальних обов`язків. Вказує на розбіжність у показанні підозрюваної щодо надання звукових сигналів, та як установлено у подальшому, вона взагалі не подавала таких, та на розбіжність у показаннях колеги підозрюваної і даними відеореєстратора, який вказував, що вона стала гальмувати, та з огляду на високу швидкість руху та коротку дистанцію, уникнути пригоди не вдалося. Звертає увагу на відсутність доказів у матеріалах справи на підтвердження факту виконання підозрюваною невідкладного службового обов`язку. Також звертає увагу на закінчення строку дії посвідчення водія підозрюваної, зокрема у 2022 році, та на невеликий стаж керування транспортним засобом. Зауважує, що не було допитано водія вантажного автомобіля, який зафіксував на власний відео реєстратор, і відеозапис із його реєстратора не був вилучений та досліджений, а також інших свідків, які потрапили на відеореєстратор службового поліцейського автомобіля. Зазначає, що слідчим суддею не враховано службову характеристику підозрюваної, яка не містить дати її складання. Сторона захисту переконана, що слідчий суддя не забезпечив всебічного та повного дослідження матеріалів справи та не витребував додаткові докази, а тому не дотримався вимог ст. ст. 94,98 КПК України.

У запереченні захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року.

У запереченні захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду прокурори, потерпілий та його представники підтримали подані ними апеляційні скарги. Підозрювана та її захисник підтримували вимоги своєї апеляційної скарги, проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого заперечували.

Заслухавши суддю доповідача, наведені вище пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Мета застосування запобіжних заходів передбачена ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005944 від 10.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

10.12.2025 о 17 год 45 хв. ОСОБА_10 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення на підставі ст. 208 КПК України.

11.12.2025 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчим суддею установлено наявність ризиків того, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їй в разі визнання її винуватою, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки суспільний осуд дій підозрюваної може бути додатковим рушієм для неї щодо переховування від кримінального переслідування, може незаконно впливати на свідка ОСОБА_15 , спільно з яким вона проходить службу в поліції та який показав, що перед ДТП жодні звукові сигнали не застосовувалися, та на свідка ОСОБА_16 , яка показала, що не чула спеціальних звукових сигналів від патрульного автомобіля поліції перед наїздом на пішоходів, з метою зміни ними показань на свою користь, зважаючи на пояснення підозрюваної в судовому засіданні щодо застосування перед ДТП коротких звукових сигналів, пом`якшуючи вчинене протиправне діяння. може іншим чином перешкодити кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань на підтвердження своєї захисної версії вчиненого діяння, з огляду на її пояснення в судовому засіданні, які частково суперечать показанням свідків, а тому дійшов висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя цілком правильно з урахуванням мети і підстав застосування запобіжного заходу дійшов висновку про необхідність застосування до неї саме такого запобіжного заходу. При цьому, в повній мірі були дотримані вимоги статей 178, 194 КПК України, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, а також із врахуванням даних про особу підозрюваної, її сімейного та майнового стану.

Окрім цього, слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував і те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою в цьому випадку є найбільш доцільним, а інші запобіжні заходи, з урахуванням вище вказаних підстав, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної та уникнути ризиків, вказаних у ст.177 КПК України.

На основі аналізу зібраних матеріалів, судом зроблено обґрунтований висновок, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а підозра у скоєнні кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що по справі не доведено існування ризиків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 слідчий суддя врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання підозрюваної під вартою. Крім того, такі доводи не спростовують доведених стороною обвинувачення на даному етапі ризиків, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваної, і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, що характеризують особу підозрюваної, обсяг повідомленої підозри та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , ті обставини, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу її автор.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисту, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрювана і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такий ризик має місце, і його запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість зміни виду запобіжного заходу, на чому наголошує апелянт.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_10 в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та інкримінованих дій, не виключена ймовірність того, що підозрювана у разі, якщо не буде обмежена у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчиненого злочину, зокрема, свідка ОСОБА_15 , який є її колегою та разом з нею перебував у транспортному засобі в момент ДТП, та ОСОБА_17 , може здійснювати на них вплив та на інших осіб, які ще не допитані як свідки у кримінальному провадженні, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню не виключена ймовірність того, що ОСОБА_18 може шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань на підтвердження своєї захисної версії вчиненого діяння, що може призвести до завдання шкоди у кримінальному провадженню. Адже з урахуванням стійкого кола знайомств у підозрюваної, яке пов`язане із її місцем роботи, шляхом отримання консультацій чи допомоги від сторонніх осіб самостійно або ж опосередковано може вживати інших заходів відносно перешкоди кримінальному провадженню.

Стосовно наявності у підозрюваної ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про можливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту апеляційний суд до уваги не бере, адже колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження, та не установлено підстав для зміни обраного підозрюваній ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної під час досудового розслідування. Крім того, такий запобіжний захід не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_10 не перебуватиме під контролем правоохоронних органів та матиме явну можливість впливати на свідків.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя установив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства щодо ОСОБА_10 необґрунтованого чи недопустимого не установив. Не виявлено таких обставин і в ході апеляційного розгляду.

Водночас, колегія суддів не може погодитися із рішенням слідчого судді щодо визначення підозрюваній розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, на чому наголошує прокурор.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На даний час ОСОБА_10 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з чим погодився і слідчий суддя, внаслідок якого загинула малолітня дитина.

Слідчий суддя, беручи до уваги серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь та тяжкість, застосовуючи щодо підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, одночасно визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що, на думку колегії суддів, у цьому конкретному випадку не зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя вірно обрав запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , однак, передчасно дійшов висновку про можливість внесення застави, оскільки не була надана належна оцінка фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, особі підозрюваної, її матеріальному становищу, суті та характеру злочину, у вчиненні якого вона підозрюється, наслідком якого стала загибель малолітньої дитини та отримання тяжких тілесних ушкоджень її матір`ю.

Ці обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про існування на даній стадії досудового розслідування ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання її під вартою без визначення застави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою без права внесення застави не забезпечить виконання покладених на ОСОБА_10 обов`язків та досягнення мети кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову судом апеляційної інстанції.

Стосовно вимог апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , то слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Як вбачається з апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , вона просить змінити ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року в частині застосування запобіжного заходу, замінивши його на тримання під вартою без права внесення застави.

Колегія суддів звертає увагу, що прохання апелянта повинно бути сформульоване з урахування того, яке рішення суд апеляційної інстанції вправі ухвалити за результатами розгляду і не містити суперечностей, тобто вказані вимоги процесуального закону в ній не дотримані і не відповідають повноваженням суду апеляційної інстанції, визначеним ст. 407 КПК України.

Так, звертаючись до змісту резолютивної (прохальної) частини апеляційної скарги, вимоги апелянта слід визнати неконкретними, зокрема вимога, яка викладена у п.4 прохальної частини апеляційної скарги.

Вказані обставини унеможливлюють апеляційний розгляд вказаної апеляційної скарги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - керівника Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 242 240 гривень скасувати та постановити нову ухвалу.

Задовольнити клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_14 .

Застосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор № 31» у межах досудового розслідування, а саме до 07 лютого 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4