Справа № 686/4427/25
Провадження № 1-кп/686/17/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження №0001337 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гута Бушинська Тиврівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню та неповнолітню дітей, військовослужбовця, учасника бойових дій, раніше не судимого, за ст.348 КК України,

встановив:

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження, у вказаному кримінальному провадженні, на 60 діб строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись, з-поміж іншого, й на те, що останній обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічного позбавлення волі, а передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, на теперішній час продовжують існувати, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не в змозі запобігти вказаним ризикам, оскільки не гарантуватимуть постійного перебування обвинуваченого за місцем проживання, належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , перебування на волі якого може становити загрозу суспільним інтересам, життю та здоров`ю громадян. Обвинувачений ОСОБА_7 , повідомивши суду про те, що прокурором не наведено достовірних доказів причетності до скоєння злочину, про який йдеться у клопотанні, разом з тим щодо задоволення цього клопотання та продовження строку тримання його під вартою ОСОБА_7 не заперечив, оскільки в умовах СІЗО, в якому наявні опалення, електроенергія та харчування, йому зараз знаходитись краще, ніж в окопах (на військовій службі), висловив обвинувачений і сумнів того, що є вірогідність відмови у задоволенні вказаного клопотання. Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення заявленого прокурором клопотання, просив застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення поданого прокурором клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду, наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, є обґрунтованими. Підстав для зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід, на цей час суд не вбачає.

Так, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2025 р. дію застосованого під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено судом до 01.02.2026 р. включно. До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим, у тому числі з урахуванням обсягу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування), а також у зв`язку з заявленим захисником клопотанням, щодо задоволення якого інші учасники процесу не заперечили та яке підлягає задоволенню, про відкладення судового засідання у зв`язку з відключенням у захисника електроенергії, яка необхідна для забезпечення відеоконференцзв`язку та можливості захисника приймати участь у судовому розгляді.

Окрім того, суд ураховує, що ризики, наявність яких була доведена прокурором у суді при застосуванні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання його під вартою, істотно не зменшились. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.348 КК України (замах на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків), який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак, знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи суворість покарання, яке передбачене санкцією вказаної статті та може йому загрожувати у разі засудження, зможе переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, а з огляду на відомості про його особу, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, існує ризик того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ОСОБА_7 процесуальних рішень по справі.

Аналізуючи особу обвинуваченого, суд також враховує, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем та вважається раніше не судимою особою, у місці попереднього ув`язнення працює, має постійне місце проживання, родину, зокрема дружину, з якою спільно проживає, на утриманні має дві дитини, окрім того, зі слів обвинуваченого, він має статус учасника бойових дій. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а також не є такими, що б давали можливість скасувати або змінити запобіжний захід на інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема й у вигляді застави, особистої поруки, особистого зобов`язання чи домашнього арешту, з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, про який клопотав захисник. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Відсутні й відомості щодо інших обставин, які б переважили вищеозначені, заявлені прокурором, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Більш того, стороною захисту не доведено та не надано будь-яких доказів того, що вказані ризики зменшились.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_7 під вартою, на даний час, не встановлено.

За наведених обставин, судом відхиляються, зазначені захисником аргументи про те, що на сьогоднішній день відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 , який тримається під вартою майже півтора роки, жодних дій, які б давали можливість вважати, що він є суспільно небезпечною особою, не вчиняв, відсутні докази і факту перешкоджання кримінальному провадженню, а також щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю. До того ж, саме для запобігання вказаним ризикам і був застосований ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, у зв`язку із цим, слід вважати дієвим заходом, а застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_7 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів і зможе переховуватись від суду, перешкоджаючи кримінальному провадженню, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд також враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Окрім того, з приводу тривалості застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється у розумні строки.

У ч.3 ст.5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» міститься норма, яка виходить із загального принципу ст.5 Конвенції: законне тримання під вартою має бути розумним. Конвенція вимагає, аби тримання під вартою до судового вироку не перевищувало розумних строків. Хоч якою би була причина тримання під вартою, у кожному випадку слід визначити, чи перетнув строк до ухвалення вироку щодо обвинуваченого розумні межі, тобто межі надмірності, які, за обставинами справи, могли бути розумно застосовані до особи, чия невинуватість презумується.

Згідно з практикою Суду, зокрема з його рішенням у складі Великої палати у с праві «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суд зауважує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вищевказаного особливо тяжкого злочину, а тому, з урахуванням ризиків, строку розгляду кримінального провадження, продовження дії застосованого запобіжного заходу є виправданим.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину із застосуванням насильства до потерпілих, з урахуванням вищенаведених ризиків, суд, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331, 350, 392 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 23 березня 2026 року включно.

Судовий розгляд відкласти до 10 год. 30 хв. 05 лютого 2026 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває під вартою, доставити у судове засідання під конвоєм.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді