Справа № 461/8594/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1096/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали становить 60 діб, тобто до 15 січня 2026 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить поновити їй строк на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року; скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року про продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

В обґрунтування причини пропуску строку вказує на те, що строк на звернення з апеляційною скаргою нею пропущений через невручення повного тексту оскаржуваної ухвали у строк, встановлений КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена посилається на те, що сторона обвинувачення кожні два місяці, з 29 лютого 2024 року, подає шаблонні клопотання без жодного доказу «обґрунтованої підозри, обвинувачення», копіює ризики, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому прокурору у «львівському хабі кривосуддя» не потрібно нічого доводити, установи під вивісками судів вже можна перейменовувати у «будинки бажань прокурорів». Достатньо сфальсифікувати справу за неіснуючими злочинами, вибрати статтю з «особливо тяжким злочином» та роками ходити розповідати у «львівські будинки бажань прокурорів» про «іронічно-критичні висловлювання адвоката» на міфічних російських медіаресурсах, які надавалися «в невстановленому місці» «в невстановлений час». Можна роками розповідати про «міфічних свідків», на яких вона може вплинути і яких, окрім якогось оперативника СБУ, який передивлявся її відео в Інтернеті, у її справі немає. Крім цього, у справі немає ні збитків, ні потерпілих. Однак у своїй справі в ЄСПл вона подала заяву про залучення третьої сторони ОБСЄ.

Вказує, що саме за запрошенням БЛІПЛ ОБСЄ у м. Варшаві (Республіка Польща) у вересні 2019 року вона, як представник неурядової організації, виступала на робочих нарадах сесій Бюро демократичних інститутів прав людини Ради безпеки і співробітництва в Європі.

Зазначає, що стаття 111 КК України передбачає як складову складу злочину: «надання іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України». Оскільки вона була запрошена до участі у робочих нарадах сесій Бюро демократичних інститутів ОБСЄ для участі та саме в інституціях ОБСЄ, оголошувала виступи, які визнані державною зрадою, то організацією, яка веде підривну діяльність у її справі, є Організація по безпеці і співробітництву в Європі.

Звертає увагу, що правдивість свого виступу щодо відсутності опалення та належних умов утримання в СІЗО, які, на її думку, прирівнюються до тортур, вона перевірила на собі.

Також вказує, що БДІПЛ ОБСЄ не єдина іноземна організація, яка веде проти України «підривну діяльність», адже ЄСПЛ у своєму рішенні «Сукачов проти України» виклав «висловлювання викривально-звинувального змісту» про львівське СІЗО.

Наголошує, що влада на сайті Офісу Генерального прокурора включила онлайн-лічильник фальшивих «зрадників і колаборантів» та хизується десятками тисяч кримінальних проваджень та вироків.

Вважає, що її справу можна сприймати як «продукт неадекватів», які ніколи не читали Загальну декларацію прав людини і Конвенцію про захист прав та основоположних свобод.

На думку обвинуваченої блискавична ануляція гарантій громадянину ОСОБА_9 свідчить про те, що ця влада почала втомлюватись від міжнародних партнерів. А переляканий Київський апеляційний суд у справі детектива НАБУ ОСОБА_10 - це теж свідчення анулювання «ліцензій на судове свавілля».

Як зазначає апелянт, її справа - це приклад «кричущої відмови у правосудді», коли фальсифікатори справи самі бояться оголошувати і досліджувати «докази» у її справі. За 14 місяців так званого «судового розгляду» подивилися відео (з 12), одне з яких 32 хв. Справа, зокрема її судовий розгляд, зводиться до систематичного розгляду одного і того ж питання: «продовження строку тримання під вартою». Її справа у львівських судах є не просто брудною сфальсифікованою фальшивкою, а ґвалтуванням прав і свобод людини, закріплених у Конституції України, законах України та актах міжнародного права.

Крім цього, апелянт вказує, що переглянуті судом відео знімались у м. Києві за адресою її реєстрації та реєстрації місця роботи адвоката, як і інші відеоролики знімались за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проведення нею її інтерв`ю було відоме на досудовому слідстві.

Обвинувачена звертає увагу на порушення правил підслідності, вважає, що кримінальне провадження щодо неї не може розглядатися «львівським судовим хабом кривосуддя», де виносять вироки померлим з конфіскацією майна, як у справі народного депутата ОСОБА_11 . Вважає, що судове рішення щодо неї у будь-якому разі підлягає скасуванню, оскільки справа щодо неї не має нічого спільного зі справедливим судовим розглядом - це звичайний «бандерівський атентат», який не має на меті при розгляді її справи дотримуватись норм міжнародного гуманітарного права, Конституції та законів України.

Вказує також, що адміністрація президента ОСОБА_12 у «Щорічному звіті про права людини в Україні за 2023 рік» написала, що в Україні людині відмовлено в справедливому публічному правосудді. Суди неефективні, діють під політичним тиском, результати заздалегідь передбачені внаслідок втручань влади і корупція призвела до того, що рівень довіри до судів найнижчий.

Звертає увагу, що оскаржувана ухвала у своєму обґрунтуванні містить, як і попередні ухвали, відверті шаблонні формулювання. Суд першої інстанції не демонструє, що він насправді приділяє увагу вимогам та основним ідеям п. 3 ст. 5 Конвенції.

Також зазначає, що у її справі є попереднє рішення ЄСПЛ, яким ЄСПЛ визнав порушення п. 3 ст. 5 Конвенції - надмірна тривалість досудового ув`язнення; ненадійність підстав, наведених судом; нездатність оцінити особисту ситуацію заявника, зменшуючи ризики рецидиву, змови або втечі; нерозгляд можливості застосування інших запобіжних заходів; неналежне проведення провадження з належною ретельністю строку тримання під вартою; п. 4 ст. 5 Конвенції - надмірна тривалість судового розгляду тримання під вартою, розгляд апеляцій з порушенням строку розумності, за відсутності апелянтки.

Вказує, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою, незаконною та невмотивованою. Суд формально розглянув клопотання прокурора та обмежився стандартними шаблонними висновками в ухвалі. При розгляді оскаржуваної ухвали суду не було застосовано норми Конвенції про захист прав і основних свобод та практика ЄСПЛ. Норми кримінального та кримінального процесуального законів застосовані всупереч їх змісту і суті.

Крім цього, при винесенні оскаржуваної ухвали, на думку обвинуваченої, судом першої інстанції було порушено порядок розгляду таких питань, встановлених нормами КПК України, що є підставою оскарження ухвали згідно із пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 подані апеляційні скарги підтримали та просили такі задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечила проти задоволення апеляційних вимог, пославшись на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З метою дотримання права обвинуваченої ОСОБА_6 на захист, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року обвинуваченій ОСОБА_6 слід поновити.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000290 від 20 вересня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ч.ч. 1, 2 ст. 436-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 лютого 2024 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє - ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може: ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінується останній, є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 12 до 15 років з конфіскацією майна або без такої. В умовах воєнного стану ОСОБА_6 може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, зокрема на територію російської федерації, де має знайомих, які проживають там, політичних та громадських діячів, журналістів пропагандиських каналів рф; незаконно впливати на експертів, спеціалістів та свідків у кримінальному провадженні з метою примушування їх до дачі неправдивих показань або відмови від їх надання. Крім цього, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення конспірації злочинної діяльності шляхом надання порад та вказівок стосовно показань майбутніх свідків у вказаному кримінальному провадженні; продовжити злочинну діяльність, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину - державної зради, який спрямований на шкоду державі, у якій на цей час запроваджено воєнний стан; вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема злочин проти основ національної безпеки України, що обґрунтовується проросійською позицією обвинуваченої.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 взяв до увагу особу обвинуваченої, яка, будучи медійною особою та сформувавши стосовно себе імідж адвоката у «політичних справах» в Україні, систематично брала участь у передачах проросійського спрямування, у яких транслювала виключно негатив щодо України, спрямований на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в Україні, підрив єдності народу України та формування сепаратистських настроїв; її вік та стан здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_6 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченої під вартою.

Безпідставними є і твердження, що суд не перевірив обґрунтованості обвинувачення адже зазначене питання, як і питання формулювання обвинувачення, винуватості обвинуваченої у вчиненні цього кримінального правопорушення вирішується судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, після видалення до нарадчої кімнати. Водночас, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 161, ч.ч. 1, 2 ст. 436-1 КК України, була перевірена слідчим суддею під час застосування до останньої запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченої на необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини не спростовує висновків суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченою у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

поновити обвинуваченій ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 щодо ОСОБА_6 залишити без змін, її апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4