Справа № 362/6296/25
Провадження № 1-кп/362/660/25
Ухвала

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2025 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

особи, відносно якої вирішується питання ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000435 від 27.05.2025 щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Гребінки Білоцерківського району Київської області, громадянин України, освіта середня, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в:

24.05.2025 близько 18:25 год. ОСОБА_6 перебував поруч з будинком АДРЕСА_2 , де раптово і безпричинно підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав у руках дитячий велосипед та у присутності малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стояла поруч, порушуючи громадський порядок та існуючі в суспільстві правила і норми поведінки, наніс удар ногою по велосипеду, внаслідок чого малолітній ОСОБА_9 впав на землю. Внаслідок дій ОСОБА_6 малолітній ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на лівому колінному суглобі, садна на правому колінному суглобі, що відноситься до критерій легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив суду, що йому здалося, що малолітній ОСОБА_11 себе поводив дивно. Він підійшов і пнув велосипед, який тримала дитина. Наголосив, що зробив це «не з повної сили». Потім пішов додому. Розуміє, що вчинив неправильно. Не заперечує проти застосування до нього примусового лікування.

У судовому засіданні прокурор просила задоволити клопотання, оскільки досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а необхідність застосування до нього примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом підтверджено висновком експерта.

Законний представник ОСОБА_6 наполягав, щоб останньому було надано відповідну медичну допомогу, оскільки це відповідає його психічному стану, захисник у судовому засіданні просив закрити провадження у цій справі.

Законний представник потерпілого, матір хлопчика, пояснила суду, що, того дня діти пішли гуляти, вони перебували у її полі зору. Діти стояли на дорозі, потім почула крик дітей і побігла до них. Забрала дітей додому, заспокоювала сина. Спочатку не розуміло, що відбулося доки не переглянула відеозапис з камери зовнішнього спостереження. Син від падіння отримав синці та садна на колінах, долоні були стесані. По теперішній час боїться чоловіків, вимушені займатися з психологом.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_6 і родини Зозулі. Бачила, як на вулиці гуляли діти, повз них йшов ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_6 підійшов ближче, то вдарив по велосипеду, який тримав хлопчик. Від удару хлопчик впав і злякався, почав плакати. На крик повибігали люди. На її запитання що відбулося ОСОБА_6 пояснив, що вчинив дурницю. Такий випадок з ОСОБА_6 вперше.

Стороною обвинувачення надано докази на підтвердження вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, які досліджено судом, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000435 від 27.05.2025, за яким 24.05.2025 близько 18:25 год., перебуваючи поруч з будинком АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 раптово, безпричинно підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який тримав в руках дитячий велосипед та в присутності малолітньої ОСОБА_10 , що стояла поруч, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих в ньому правил і норм поведінки, демонструючи зневажливе до них ставлення, з хуліганських спонукань наніс один удар ногою по велосипеду, внаслідок чого малолітній ОСОБА_9 впав на землю. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_6 малолітній ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на лівому колінному суглобі, садна на правому колінному суглобі, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 34);

- письмові заяву ОСОБА_5 від 25.05.2025 за якою остання просить розібратися в ситуації та притягнути до відповідальності наглядно відомого чоловіка, сусіда, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який здійснив напад на її неповнолітнього сина. (т. 1 а.с. 35);

- висновок експерта Білоцерківського районного відділення ДСУ «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 101 від 27.05.2025, за яким при судово-медичній експертизі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знайдені наступні тілесні ушкодження: синець та садно на ліктьовому суглобі, садно на правому колінному суглобі. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо у строк та при обставинах указаних у постанові й обстежуваним. Дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995, мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більш як шість днів. Локалізація та характер ушкоджень, дають змогу вважати, що мало бути не менш як дві точки прикладання сили (т. 1 а.с. 37);

- висновок спеціаліста за результатами допиту потерпілого ОСОБА_9 від 10.06.2025, за яким з-поміж іншого констатовано, що за результатами проведеного допиту було виявлено, що під час переведення на вулиці поруч із дитиною Софією до Артема підійшов чоловік, вдарив колесо його велосипеда, внаслідок чого дитина впала та вдарилась ліктем. Інформацію дитина надавала структурованою та при цьому зберігалась загальна логіка розгортання подій (т. 1 а.с. 38 - 43);

- протокол проведення слідчого експерименту з додатками до нього відеозапису з технічного засобу від 05.06.2025 за участю потерпілої ОСОБА_9 , де останній послідовно розповідає про події того дня та як ОСОБА_6 вдарив його по велосипеду на якому він сидів від чого останній впав. (т. 1 а.с. 44-47);

- протокол проведення слідчого експерименту з додатками до нього відеозапису з технічного засобу від 05.06.2025 за участю свідка ОСОБА_12 , де остання послідовно розповідає як ОСОБА_6 підійшов та вдарив по велосипеду від чого хлопчик впав (т. 1 а.с. 48-51);

- письмову заяву ОСОБА_13 з додатком до неї - диском з відеозаписом про доручення до матеріалів кримінального провадження відеозапису з камер відеоспостереження з будинку АДРЕСА_3 , де зафіксовано події 24.05.2025 о 18:10 год. (т.1 а. 52-53);

- - протокол огляду документу від 24.06.2025, об`єктом якого є відео файл, при перегляді якого встановлено, що 24.05.20255 близько 18:35 год. за адресою: Київська область. Білоцерківський район. вул. Вернадського. 36 ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 54-56).

Аналізуючи та оцінюючи досліджені матеріали провадження та надані державним обвинувачення докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає їх належними, достовірними, допустимими та достатніми для висновку відповідно до положень ст. 513 КПК України, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, було вчинено ОСОБА_6 .

Отже, ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечні діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Суд, звісно, при розгляді справи у порядку вирішення питання застосування у відношенні особи примусових заходів медичного характеру, не досліджує природу дій особи, як то ставлення її свідомості і волі до суспільно небезпечного діяння, котре нею вчиняється, і до наслідків. Оскільки предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, зокрема під час розгляду цієї категорії справ не вирішуються питання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться лише про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння. При цьому, умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення (злочину чи проступку) та встановлюються лише щодо осудної особи.

Дана позиція узгоджується з висновком Верховного суду у складі касаційного кримінального суду, викладеним у постанові від 26.06.2019 у справі № 202/5997/17

Так, з дослідженого у судовому засіданні висновку експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» № 209 від 30.07.2025 встановлено, що ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, на тлі легкої розумової (F 20.04/ F70.1) та не міг під час скоєння інкримінованих йому дій не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на даний час страждає на шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг на тлі легкої розумової відсталості (за МКХ 10 F 20.04/ F70.1), за своїм психічним станом на даний час не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Отже, ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих страждав на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг на тлі легкої розумової відсталості (F 20.04/ F70.1). За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_6 не здатний усвідомлювати свої дій та керувати ними.

До ОСОБА_6 за рішенням суду може бути застосований примусовий захід медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно з ч. 3 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Отже, діяння, які інкримінується ОСОБА_6 , вчинено останнім у стані неосудності, так як на момент вчинення даних суспільно небезпечних діянь, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 209 від 30.07.2025, проведеної в КНП КОР «ОПНМО» встановлено, що ОСОБА_6 , страждав і на даний час страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний на тлі легкої розумової (F 20.04/ F70.1), яке позбавляє його критичних здібностей, а отже позбавляє його здатності до усвідомлення своїх дій та можливості керувати ними як в даний час так і в досліджуваний період. Тому він не міг під час скоєння інкримінованих йому дій та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом, враховуючи характер інкримінованих йому дій, він потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

При цьому суд враховує, що відповідно до роз`яснень наданих у п. 15 Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», а саме, що визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований). Копії ухвал (постанов) суду про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надсилаються судом на виконання до закладу охорони здоров`я за місцем її проживання і до органів внутрішніх справ, а також експертній установі, де особа перебувала на обстеженні.

Розглядаючи питання виду заходів медичного характеру, які підлягають застосуванню до ОСОБА_6 , враховуючи висновок судової психіатричної експертизи № 209 від 30.07.2025 та вимоги ст. 94 КК України, а також характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчинених діянь, ступень небезпечності психічнохворого для себе або інших осіб, до ОСОБА_6 належить застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

З цих підстав, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Підстав для закриття провадження відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 369-372, 376, 392-395, 505, 512-513 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1