ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1795/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/8/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 10 червня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 4 (м. Заліщики) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_9 , яке погоджено з начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000104 від 10 червня 2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та застосовано до підозрюваної

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Зорівка Білозерського району Херсонської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки України, освіта професійно-технічна, непрацюючої, неодруженої, раніше несудимої,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Встановлено строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу до 18 лютого 2026 року без визначення застави.

Як слідує з матеріалів провадження, групою слідчих СВ ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000104 від 10.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що що згідно ч.1, ч.3 ст. 7, ч.2 ст. 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року (в редакції від 19.08.2022), діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів: культивування рослин, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до вищевказаного переліку.

Статтею 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» визначено, що зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у спеціально обладнаних приміщеннях здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на цей вид діяльності. Зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Згідно ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці I Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону.

Про те, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, керуючись корисливим мотивом у ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів особам схильним до її вживання, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, незаконно придбали речовину рослинного походження зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, з метою їх збуту та перенесли до будинку АДРЕСА_2 , до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мали вільний доступ та упродовж невстановленого слідством часу та обставинах зберігали до 17.12.2025 року.

У подальшому 17.12.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 у підвальному приміщенні виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою 16 971, 0639 грама, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» являється особливо великим розміром. Зберігання такої кількості наркотичних засобів свідчить про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 умислу на їх придбання та зберігання з метою подальшого збуту.

21 грудня 2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваної ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою порушено вимоги ч.1 ст.194 КПК України.

Зазначає про необґрунтованість підозри та про відсутність доказів, що саме підозрювана вчинили, чи мала можливість вчинити дане кримінальне правопорушення, викладена інформація ґрунтуються лише на припущеннях.

Вважає, що слідчий суддя належним чином не врахував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

Апелянт зазначає, що на момент винесення ухвали про обрання запобіжного заходу до ОСОБА_11 не в повній мірі зібрані дані про особу підозрюваної, зокрема те, що на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах ОСОБА_11 не перебуває; характеризується за місцем проживання позитивно; не одружена.

Адвокат вказує, що судом не було враховано майновий стан підозрюваної, зокрема відсутність у підозрюваної значних коштів, походження з багатодітної родини, яка утримується батьками і при цьому четверо із семи дітей є неповнолітніми.

Захисник також зазначає, що підозрювана має постійне місце проживання та зареєстрована як тимчасово переміщена особа, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків.

Апелянт переконаний, що обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, полегшить і пришвидшить досудове розслідування та судового розгляду. На думку сторони захисту, застосування запобіжного заходу до підозрюваної у вигляді тримання під вартою на даний час є безпідставним, так як не має на меті забезпечити виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків та не сприятиме на запобігання ризикам, наведеним у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вважає, що підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , не має.

Просить змінити ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрювану ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає її особі, характеру та тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваною злочину, особу підозрюваної, її спосіб життя та майновий стан дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваної слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою і використано стандарт доказування обґрунтованої ймовірності, згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені слідчим та прокурором по відношенню до обвинуваченої, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, апеляційний суд враховує, що згідно рапорту оперативного працівника ОСОБА_7 20.12.2025 року направлялася в напрямку державного кордону України та мала намір покинути територію України, у зв`язку з чим її було доставлено у ВП № 2 (м. Жовква) Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області, де було оформлено протокол про затримання та повідомлено про підозру за ч.3 ст.307 КК України. (а. п.13, 49)

Наведена обставина свідчить як про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так і про наявність інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваній у випадку визнання її винною у вчиненні злочину, як одну з підстав застосування запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Також, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийшов до правильно переконання щодо відсутності підстав для визначення розмір застави у даному кримінальному провадженні, з урахуванням того, що остання підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді