Провадження № 1-кп/947/128/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року

Колегія суддів Київського районного суду м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі с/з ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006959 від 01.08.2014 року, у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку застсоування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, з викладених підстав.

Обвинувачений та його захисник просили суд обрати у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжкими.

Обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 9 до 12 років, свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності дій обвинуваченого. Такий строк покарання не лише вказує на серйозність злочину, а й створює значний стимул для уникнення кримінальної відповідальності. Враховуючи невідворотність і суворість покарання, обвинувачений може мати сильне бажання уникнути покарання, що підвищує ймовірність спроби втечі або переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Продовження тримання під вартою дозволяє максимально знизити ймовірність втечі, оскільки це обмежує свободу пересування обвинуваченого та забезпечує його безпосередню присутність на всіх етапах слідства та судового процесу.

Оскільки йдеться про особливо тяжкий злочин, обвинувачений, можливо, має доступ до ресурсів або осіб, які можуть бути задіяні в спробах вплинути на свідків, або здійснити інші дії, що перешкоджають нормальному ходу розслідування та судового процесу. Це може включати спроби залякування свідків, фальсифікацію доказів чи організацію схованок для інших учасників злочину.

Продовження тримання під вартою є адекватним заходом для запобігання таким діям, оскільки на етапі тримання під вартою обвинувачений перебуває під безпосереднім контролем правоохоронних органів, що значно знижує можливість здійснення впливу на хід слідства або спроби перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Одним із основних завдань запобіжного заходу є недопущення вчинення нових злочинів. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, існує ймовірність, що він може вчинити повторне правопорушення, зокрема, у разі звільнення, якщо отримає можливість діяти поза контролем органів правопорядку. Продовження тримання під вартою забезпечує надійний контроль над поведінкою обвинуваченого та знижує ймовірність вчинення ним нових злочинів, а також негативно впливає на можливі спроби знищити або сфальсифікувати докази.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути виправданий, якщо існують обґрунтовані ризики, пов`язані з втечею, впливом на свідків чи перешкоджанням кримінальному провадженню. Водночас, ЄСПЛ також наголошує на необхідності забезпечення пропорційності між обмеженням свободи та наявними ризиками.

У цьому випадку, враховуючи особливу тяжкість злочину, ймовірність втечі та впливу на хід розслідування, є реальний суспільний інтерес у забезпеченні належного розгляду справи. Це перевищує інтереси обвинуваченого, і застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим та відповідним вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини.

Хоча особисті характеристики обвинуваченого, такі як вік, стан здоров`я та соціально-економічне становище, можуть бути враховані при визначенні розміру застави або умов утримання, вони не скасовують необхідність застосування запобіжного заходу, який забезпечує належний хід кримінального провадження. Важливо зазначити, що, навіть враховуючи ці фактори, обвинувачений зазвичай має залишатися під вартою до завершення всіх етапів слідства та суду, оскільки існують серйозні ризики втечі, впливу на свідків та перешкоджання розслідуванню.

Це також дозволяє уникнути ситуацій, коли через обставини, які не мають прямого відношення до справи, особа може уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, що підтверджує існування реального ризику його втечі та намірів уникнути кримінальної відповідальності. Ця обставина додатково обґрунтовує необхідність продовження тримання під вартою як запобіжного заходу, який забезпечує належне виконання процесуальних обов`язків та унеможливлює перешкоджання кримінальному провадженню.

Застосування тримання під вартою є необхідним для забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого, запобігання втечі, впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню, а також для виконання вимог міжнародного законодавства щодо прав людини. Тому цей запобіжний захід є обґрунтованим і доцільним в умовах цієї кримінальної справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є винятковим заходом, який може бути застосований лише за наявності «обґрунтованої підозри» у вчиненні злочину (пункт 1 статті 5 Конвенції), а також при існуванні реального ризику, зокрема: втечі особи від слідства або суду; перешкоджання встановленню істини у справі (вплив на свідків, знищення або фальсифікація доказів); вчинення нових злочинів у разі перебування на волі.

Так, у справі Letellier v. France (№ 12369/86, рішення від 26 червня 1991 року) Суд зазначив, що лише посилання на тяжкість обвинувачення або на розмір можливого покарання саме по собі не є достатнім для тримання під вартою необхідно наводити конкретні фактичні обставини, що підтверджують наявність відповідних ризиків. Аналогічну правову позицію викладено у справах Ilijkov v. Bulgaria (№ 33977/96), Kudіa v. Poland (№ 30210/96), Mamedova v. Russia (№ 7064/05), Buzadji v. Republic of Moldova (№ 23755/07).

У цій справі, оцінюючи обґрунтованість продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує: обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що відповідно до ч. 3 ст. 307 КК України карається позбавленням волі від 9 до 12 років; факт перебування обвинуваченого у розшуку свідчить про наявність реального ризику його ухилення від слідства та суду; характер обвинувачення та зібрані матеріали дають підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню;

тяжкість обвинувачення створює об`єктивну мотивацію для втечі.

Таким чином, за критеріями, встановленими ЄСПЛ, тримання під вартою у цьому конкретному випадку є необхідним у демократичному суспільстві з огляду на існування конкретних і обґрунтованих підстав (див. Smirnova v. Russia, № 46133/99 і № 48183/99).

Суд також бере до уваги положення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких «кожна заарештована або затримана особа має бути звільнена під час провадження, якщо тільки суд не встановить об`єктивної необхідності в подальшому триманні під вартою».

З урахуванням викладеного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується належними та допустимими матеріалами. Тому тримання обвинуваченого під вартою відповідає як положенням національного законодавства, так і стандартам, сформованим Європейським судом з прав людини, та не порушує положень статті 5 Конвенції.

Водночас, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, економічно-соціального становища, та того факту, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у відповідності до ст.12 КК України, існують вищезазначені ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, за необхідне визначити розмір застави у межах, який передбачений для осіб, що обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання визначеним законодавством ризикам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 110, 131, 132, 177, 182, 183, 194, 309, 314, 315, 369-372, 392-395 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21.02.2026 року, утримуючи останнього в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Залишити без змін розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 300 (трьохста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень .

Роз`яснити, що обвинувачений, або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення обвинуваченим визначеного судом розміру застави, покласти на нього наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

-прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, а також особами, які є фігурантами кримінального провадження або мають відношення до цього кримінального провадження.

Визначити строк дії ухвали суду про продовження строку застосування запобіжного заходу зазначеного вище до 21.02.2026 року включно.

Ухвала суду щодо продовження строку обрання заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

ОСОБА_1