ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 25 вересня 2025 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженою ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 25 вересня 2025 року подання установи відбування покарання задоволено, засуджену ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 по прибутті до установи була працевлаштована, до праці ставилась сумлінно, має два заохочення, стягнень не має.

Також суд першої інстанції зазначив, що засуджена ОСОБА_7 відбула 2 роки 3 місяці 3 дні строку призначеного покарання, з персоналом остання тактовна, дотримується правомірних відносин, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення визначений як низький. Засуджена продемонструвала позитивні зрушення у своїй свідомості, що підтверджує наявність і достатність підстав для її умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженої відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що засуджена вчинила нове кримінальне правопорушення в період звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду.

Зазначає, що наявність двох заохочувальних заходів, які засуджена отримала 24.10.2024 та 29.05.2025, враховуючи дату початку строку відбування покарання 22.06.2023, вказує на те, що остання тільки починає ставати на шлях виправлення.

Акцентує увагу суду на тому, що до засудженої застосовано лише 2 заохочувальних заходів упродовж нетривалого періоду, а отже вони носять несистематичний характер, а останнє з них застосовано безпосередньо перед виникненням права на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив у оскаржену ухвалу суду скасувати, у задоволенні подання установи виконання покарання відмовити, зазначивши, що засуджена не довела свого виправлення; засуджену ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, вказавши, що за час відбування покарання вона має заохочення та довела своє виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом дотримано. Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 перебуває в установі відбування покарання Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 34» з 22.06.2023 року, на даний час засуджена вироком Дніпровського апеляційного суду від 01.06.2023 року, яким за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України та відповідно до ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутого покарання, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та 1 місяць.

Станом на 25.09.2025 року, ОСОБА_7 відбула 2 роки 3 місяці 3 дні строку призначеного покарання, кінець строку припадає на 22.07.2026 року.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення (а.с. 6), за час відбуття покарання засуджена, має 2 заохочення, стягнень не має, характеризується позитивно (а.с. 4-5). По прибутті до установи була працевлаштована, з персоналом установи тактовна та дотримується правомірних відносин. До праці ставиться сумлінно, щиро кається у скоєному, будує правильні соціально-правові намірі, підтримує зв`язки з рідними. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення визначений установою як низький.

Аналізуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання про умовно-дострокове звільнення засудженої від відбування покарання, оскільки обставини провадження свідчать лише про наявність позитивних чинників, які дають суду підстави для висновку, що засуджена своєю поведінкою, яка розцінюється судом як позитивна, стала на шлях виправлення, а відбута частина покарання слугувала дієвим засобом її виховання.

Сам по собі той факт, що за весь тривалий період відбування покарання засуджена не має стягнень, у сукупності з іншими обставинами може свідчити про її критичне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи прокурора про те, що в засудженої відсутня сумлінна поведінка, спростовуються наявними у матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема, характеристикою, довідкою про заохочення, з якої вбачається, що засуджена має 2 заохочення, а також поясненнями представника установи відбування покарання, який у суді першої інстанції підтримав заявлене клопотання.

Сам по собі факт відбування ОСОБА_7 покарання, призначеного за правилами ст. 71 КК України, не виключає можливості звільнення від її відбування умовно-достроково. Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що хоча покарання і призначене ОСОБА_7 за сукупністю вироків, втім попереднім вироком суду її було засуджено за вчинення кримінального проступку до покарання у виді обмеження волі та остання реально відбуває покарання в місцях позбавлення волі вперше.

Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення. Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про недоведеність засудженою свого виправлення та відсутність підстав для її звільнення від відбування покарання умовно-достроково, через що вказані доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 25 вересня 2025 рокупро умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4