МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/6844/25
Провадження № 1-кс/210/1742/25
У Х В А Л А

іменем України

16 жовтня 2025 року

Слідчий суддя Мтеларургійного районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 , розглянувши заяву представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про негайне звільнення особи, яка незаконно утримується, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді 15.10.2025 року надійшла заява представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про негайне звільнення особи, яка незаконно утримується.

Представник заявниці скаргу мотивує тим, що 14 жовтня 2025 року, громадянка ОСОБА_2 звернулася до Відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою при вчинене кримінальне правопорушення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її цивільного чоловіка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як останній повідомив, що він 14.10.2025 року насильно, із застосуванням фізичної сили, без його згоди, без надання можливості надати документи, було викрадено невідомими йому особами та доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час насильного доставлення та позбавлення волі не було складено протоколу затримання, не пояснено причину затримання. У ОСОБА_4 був відібраний мобільний телефон і він позбавлений можливості зв`язатися з рідними. При повідомленні, що ОСОБА_4 потрібно викликати поліцію, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено, що заявка щодо виклику поліції буде «не дійсна», так як співробітники поліції разом з співробітниками ТЦК та СП доставили не законно та проти волі ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 звернувся до своєї цивільної дружини з приводу допомоги до звернення до органів поліції.

Зі слів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 взагалі не було повідомлено підстав його примусової доставки до ІНФОРМАЦІЯ_1 та в рамках планової роботи з оповіщення військовозобов`язаних посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 не було надано жодного документу та повістки для звірки даних.

Тому, представник заявниці просить суд прийняти та негайно розглянути дану заяву; зобов`язати посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 припинити незаконне утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та звільнити його негайно з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі (ст. 146 КК України); розгляд даної заяви проводити при особистій присутності ОСОБА_4 , чим зобов`язати посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 доставити ОСОБА_4 до зали суду.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, прийшов до наступного висновку.

Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за дотриманням прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, до повноважень слідчого судді щодо розгляду скарг віднесено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, що встановлено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно з ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Наведені вище положення статті 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбаченихстаттею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

З системного аналізу зазначених положень вбачається, що ними врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи) слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Тоді як, з поданої заяви встановлено, що гр. ОСОБА_4 , на думку адвоката, незаконно утримується в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, не є особою, яка утримується під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку статей 207, 208 КПК України та не утримується правоохоронними органами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Крім того, матеріали заяви не містять даних, з яких можливо було б встановити, що ОСОБА_4 тримається під вартою або утримується за відсутності судового рішення чи законних підстав в межах територіальної юрисдикції Металургійного районного суду міста Кривого Рогу, та з урахуванням того, що слідчий суддя наділений процесуальними повноваженнями вирішувати виключно питання, що належать до його компетенції.

Крім того, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в межах кримінального провадження.

З врахуванням зазначених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення - відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП, працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ч. 1 ст. 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Тобто, законом не встановлено критеріїв визначення місцевого суду (за місцем знаходження органу досудового розслідування, або вчинення кримінального правопорушення чи ін.), слідчий суддя якого розглядає таку категорію справ.

Таким чином, територіальну підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора главою 26 розділу III КПК України чітко не визначено.

Разом з тим, оскільки законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування чи здійснюється досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК), з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 234 КПК тощо), про що вказано у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2013 року №223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження».

Отже, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, у тому числі, за скаргами на рішення, дії або бездіяльність слідчого, прокурора здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

В той же час, звертаючись до суду з вимогою про внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі (ст. 146 КК України), представник заявниці не вказує орган досудового розслідування, обмежуючись в прохальній частині загальною фразою «органи досудового розслідування».

За таких обставин визначити підсудність поданої заяви не можливо.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді.

За таких обставин скарга підлягає поверненню скаржнику.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. 7 ст. 304 КПК України, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення з вимогою про зобов`язання внести відомості до ЄРДР до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 206, 303-306, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про негайне звільнення особи, яка незаконно утримується повернути скаржнику.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1