Справа № 569/7247/25
УХВАЛА

22 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_4 , яке погоджено заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Успенка Лутугинського району Луганської області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 (до проведення адміністративно-територіальної реформи - АДРЕСА_1 ), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області майор юстиції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Слідчий в обґрунтуванні клопотання зазначає, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією (далі - рф) 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей належить до території України.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент рф, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів збройних сил рф на території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Агресія проти України» A/RES/ES-11/1 від 02.03.2022 визнається, що рф вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, і від рф вимагається припинити збройну агресію проти України, включаючи також деокупацію Криму та Донбасу, негайно, повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визнаних кордонів.

Рішенням Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16.03.2022 на найвищому юридичному рівні констатовано факт вторгнення рф на територію України.

Водночас, згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації рф окремих територій України є 19.02.2014.

Зокрема, з 19.02.2014 представниками рф розпочато збройне вторгнення збройних сил рф, приховане твердженням керівників рф про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту рф та іншими підрозділами зс рф здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя.

18.03.2014 рф оголосила про офіційне включення Криму до її території.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія рф шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Зокрема, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, на територіях, які опинилися в окупації, зокрема на території Луганського району (колишнього Лутугинського району Луганської області) Луганської області створено терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі «лнр»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та збройних сил рф.

21.02.2022, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами рф та світовою спільнотою, рф визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22.02.2022 президент рф направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами російської федерації, яке було задоволено.

24.02.2022 приблизно о 05 годині президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022, на виконання зазначеного вище наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях, здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по цей час.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє правовий режим воєнного стану на території України.

Відповідно до Закону України від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що рф є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Досудовим розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 усвідомлюючи факт наявної збройної агресії російської федерації проти України, протиправний характер та суспільну небезпеку своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, діючи умисно, в порушення вимог Конституції та законів України, перебуваючи на тимчасово окупованій території, добровільно перейшов на бік ворога та вчинив дії направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України у період дії на території України воєнного стану.

Так, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про узурпування влади окупаційною адміністрацією держави-агресора та її дії, спрямовані на порушення державного суверенітету України, добровільно, з метою реалізації свого протиправного кримінально караного умислу, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.05.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, добровільно вступив до лав незаконного збройного формування терористичної організації «лнр», а в подальшому, не пізніше 30.05.2024 - до складу незаконного збройного угрупування «Батальйон «Заря»», які діяли в інтересах збройних сил російської федерації та приймав безпосередню участь у бойових діях у їхньому складі проти підрозділів Сил Оборони України.

29.12.2025 за вказаним фактом складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, зокрема, у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога у період збройного конфлікту вчиненого в умовах воєнного стану.

06.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного злочину у спосіб передбачений ч. 8 ст. 135 КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № 4 (8196) від 06.01.2026).

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Крім того, протягом періоду часу з 2015 по 2020 роки в Україні проведено Адміністративно-територіальну реформу.

Згідно постанови Верховної Ради від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» на території Луганської області утворено вісім нових районів, в тому числі Луганський район (з адміністративним центром у місті Луганськ) у складі територій Луганської міської, Лутугинської міської, Молодогвардійської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України та ліквідовано у Луганській області Лутугинський район.

Згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» із 07.04.2014 вся територія Луганського району Луганської області перебуває в тимчасовій окупації.

Таким чином, факт тимчасової окупації території Луганського району Луганської області є загальновідомим та не потребує додаткового підтвердження Радою національної безпеки і оборони України та Президентом України, крім того він визнаний Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на наявні матеріали, шляхом публікації в газеті «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщувалося повідомлення про виклик ОСОБА_5 для вручення йому повідомлення про підозру та проведення слідчих дій, однак останній жодного разу не прибув, про причини неявки не повідомив, що вочевидь свідчить про переховування його від органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладені вище обставини, 13.01.2026, відповідно до вимог ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в державний розшук, проведення якого доручено оперативним співробітникам Дубенського РВ Управління СБУ в Рівненській області.

Відповідно до відповіді на доручення Дубенського РВ Управління СБ України в Рівненській області № 67/22-12 від 16.01.2026, на даний час ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України у селищі Успенка, Луганського району Луганської області, що дає достатні підстави вважити, що останній переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території з метою уникнення кримінальної відповідальності з метою уникнення відповідальності.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Захисник підозрюваного адвокат в судовому засіданні заперечила з приводу задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених до нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно вплинути на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що в провадженні старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 22.07.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

06.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного злочину у спосіб передбачений ч. 8 ст. 135 КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № 4 (8196) від 06.01.2026).

Зважаючи на наявні матеріали, шляхом публікації в газеті «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщувалося повідомлення про виклик ОСОБА_5 для вручення йому повідомлення про підозру та проведення слідчих дій, однак останній жодного разу не прибув, про причини неявки не повідомив, що вочевидь свідчить про переховування його від органу досудового розслідування.

Наведене дає підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 280 КПК України після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а тому до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин вчинення особливо тяжкого злочину, який характеризуються латентністю його вчинення, складністю та вичерпною можливістю збирання доказів у зв`язку з окупацією російською федерацією території на якій вчинено злочин, співпраці підозрюваного з окупаційними органами влади, у зв`язку з чим необхідний тривалий період часу для пошуку фактичних обставин, які можуть бути використані під час судового розгляду як докази, а перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин, оскільки останній може перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом впливу на свідків та інших осіб з метою приховування вказаної протиправної діяльності шляхом схиляння останніх до надання органу досудового розслідування неправдивих показань, повідомлення інших осіб, які причетні до вчинення інших злочинів пов`язаних з окупацією території України, про факти які йому стали відомі у ході слідства, а також впливати іншим чином.

Запобігти вказаним ризикам неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою тому, що реалізувати вказані ризики можливо лише перебуваючи на волі.

Сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у ньому є достатньою для

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у ньому є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як встановлено в судовому засіданні, що 13.01.2026, відповідно до вимог ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в державний розшук, проведення якого доручено оперативним співробітникам Дубенського РВ Управління СБУ в Рівненській області.

Відповідно до відповіді на доручення Дубенського РВ Управління СБ України в Рівненській області № 67/22-12 від 16.01.2026, на даний час ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України у селищі Успенка, Луганського району Луганської області, що дає достатні підстави вважити, що останній переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території з метою уникнення кримінальної відповідальності з метою уникнення відповідальності.

Ухвалю слідчого судді Рівненського міського суду від 22 січня 2026 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 від 22.07.2024 стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного за ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до положення ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

З урахуванням наведеного, є необхідним клопотання задовольнити та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, згідно із вимогами статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Абзацом 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Крім того, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193 КПК України, -

У х в а л и в:

Клопотання - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Успенка Лутугинського району Луганської області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 (до проведення адміністративно-територіальної реформи - АДРЕСА_1 ), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, оголошеного в державний розшук, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Після затримання ОСОБА_8 , доставити її до слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області та/або органу досудового розслідування, який здійснює кримінальне провадження.

Після затримання ОСОБА_5 , не пізніше сорока восьми годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, доставити його до Рівненського міського суду для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу або зміну на більш м`який.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_9