Справа №293/1003/23
Провадження №1-кп/293/65/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000186 від 12.08.2020 по обвинуваченню ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Славів Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.1 ст. 155 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

10 червня 2018 року у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 , який знаходився поблизу місцевого ставка, який розташований по провулку Луговий в с. Селянщина Черняхівського району Житомирської області, виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з використанням геніталій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, у вказаний період часу та місці, ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досягла чотирнадцяти років, використовуючи безпорадний стан останньої, через те, що за своїм фізичним станом - малолітній вік, вона не могла зрозуміти характер та значення вчинених з нею дій, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, повалив малолітню ОСОБА_6 на землю, сів поверх неї і утримуючи потерпілу у лежачому положенні, не дозволяючи, щоб остання могла чинити опір, продовжуючи свій злочинний намір та дії, протиправно опустив її труси, оголивши таким чином ноги та статеві органи потерпілої, оголив свій статевий орган та використовуючи свої геніталії вагінально проник в тіло малолітньої ОСОБА_6 , яка не досягла чотирнадцяти років та зґвалтував її.

Окрім цього, в кінці серпня 2018 року, точної дати, часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на вступ у природні статеві зносини з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, при цьому достовірно знаючи про її вік.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у період часу з кінця серпня 2018 року по серпень 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 за допомогою мобільного телефону призначав зустрічі ОСОБА_6 поруч із садом, який знаходиться поблизу с. Славів Черняхівського району, куди приїжджав автомобілем марки «CHERY» сірого кольору. Надалі, до саду на зустрічі приходила потерпіла ОСОБА_6 .

В подальшому, на вказаному автомобілі у період часу з кінця серпня 2018 року по серпень 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прибували до різних місць Черняхівського та Володарсько-Волинського районів, зокрема в с. Калинівка Володарсько-Волинського району Житомирської області, та до Селянщинського спортивного ліцею Черняхівського району Житомирської області, а також до інших місць на території Черняхівського району, які в ході досудового розслідування не встановлено, де ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 не виповнилося шістнадцятирічного віку, та незважаючи на це, за добровільної згоди останньої, без застосування фізичного та психологічного насилля, а також погрози застосування до неї такого насилля, вступав з ОСОБА_6 у природні статеві зносини, шляхом вагінального проникнення геніталіями в тіло іншої особи.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, 07.08.2020 у невстановлений досудовим розслідування час та місці за допомогою мобільного телефону домовився про зустріч з ОСОБА_6 у приміщенні будинку культури по АДРЕСА_1 , на яку остання погодилася.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, 07.08.2020 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибув до вказаного будинку культури, куди прийшла ОСОБА_6 , при цьому достовірно знаючи, що потерпілій не виповнилося шістнадцятирічного віку, та незважаючи на це, за добровільної згоди останньої, без застосування фізичного та психологічного насилля, а також погрози застосування до неї такого насилля, у приміщенні будинку культури по АДРЕСА_1 вступив з ОСОБА_6 у природні статеві зносини, шляхом вагінального проникнення геніталіями в тіло іншої особи.

Таким чином, ОСОБА_4 будучи повнолітньою особою, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_6 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням своїх геніталій.

За вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла чотирнадцяти років, з використанням геніталій, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України (у редакції відповідно до Закону №2227-VIII від 06.12.2017).

Крім того, за вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується природні статеві зносини з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені повнолітньою особою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.155 КК України (у редакції відповідно до Закону №2334-VIII від 14.03.2018).

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У ході судового розгляду ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та показав, що потерпіла ОСОБА_6 його обмовляє та повідомила неправдиві відомості щодо наявності між ними статевих зносин. Зазначив, що йому відома ОСОБА_6 , оскільки вона проживала в с. Селянщина Черняхівського району у своєї тітки ОСОБА_7 та відвідувала Селянщинський ліцей та навчалася в одному класі з його сином ОСОБА_8 . На вік ОСОБА_6 він не звертав увагу. Неодноразово допомагав по господарству ОСОБА_7 . На мобільний телефон до потерпілої він не дзвонив, можливо син дзвонив потерпілій, з її телефону деколи дзвонила ОСОБА_7 щоб домовитись за роботу. В статеві відносини з ОСОБА_6 не вступав, потерпіла його оговорює. Перед поданням заяви в поліцію ОСОБА_7 вимагала у нього сто тисяч гривень, щоб не звертатись в поліцію. Тому він приїжджав ввечері на тракторі до будинку ОСОБА_7 щоб вияснити, чому вона звинувачує його у зґвалтуванні племінниці та вимагає кошти, оскільки статевих відносин у ОСОБА_4 із ОСОБА_6 не було. Після написання заяви потерпілою до поліції про зґвалтування, він надав спочатку зізнавальні покази слідчим, оскільки працівниками поліції відносно нього було здійснено фізичне та психологічне насильство.

В судовому засіданні та під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_4 наполягав, що не вчиняв інкриміновані йому злочини, а тому з вказаних вище підстав просив його виправдати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив про недоведеність вини його підзахисного та просив постановити виправдувальний вирок. Зокрема, вважає, що обвинувачення проти його підзахисного базується виключно на суперечливих та непослідовних твердженнях потерпілої, без конкретизації обставин, жоден із свідків не підтвердив зустрічі та статеві відносини між потерпілою та обвинуваченим, відсутні докази дзвінків та переписки між ними, належність телефонного номеру потерпілій, крім того, звернення до поліції у серпні 2018 року було ініційовано тіткою потерпілої. Вважає, що систематичність статевих відносин між потерпілою та обвинуваченим не доведена, і дати вказані у обвинувальному акті не підтверджені жодним об`єктивними доказами. Захисник у судових дебатах заявив, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження «поза розумним сумнівом» вчинення його підзахисним інкримінуємих злочинів, тому просив виправдати ОСОБА_4 .

Потерпіла у судове засідання 14.10.2025 не з`явилася. У поданій до суду заяві від 09.09.2025 висловила свою думку про міру покарання обвинуваченого, згідно якої просила призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

Законний представник потерпілої ОСОБА_9 у судове засідання 14.10.2025 не з`явилася. У поданій до суду заяві від 11.09.2023 висловила свою думку про міру покарання обвинуваченого, згідно якої поклалась на розсуд суду.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 155 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які згідно зі ст. 85, 86, 94 КПК України є допустимими, належними, достовірними та достатніми, а саме: на показання потерпілої, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Відповідно до приписів ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду. На виконання вимог закону, судом в ході судового розгляду було допитано потерпілу та свідків, які надали показання про відомі їм події.

Зокрема, в судовому засіданні допитано потерпілу ОСОБА_6 , яка показала, що в с. Селянщина Черняхівського району вона проживала у своєї тітки ОСОБА_7 з її сім`єю з народження до 17 років, коли навчалася у школі. Мати потерпілої - ОСОБА_10 проживає окремо в с.Новосілки Черняхівського району, зловживає алкоголем, батька не має від народження. Обвинуваченого ОСОБА_4 знає, оскільки він проживає в тому ж селі, неподалік будинку тітки ОСОБА_7 та він є батьком її однокласника ОСОБА_11 . Тітка ОСОБА_7 спілкувалася з ОСОБА_4 , оскільки він допомагав обробляти город трактором, та час від часу заходив до них додому, щоб випити каву.

В червні 2018 року ОСОБА_4 у вечірній час зателефонував на мобільний телефон до ОСОБА_7 та попросив її, щоб вона принесла пиво до ставка, який знаходиться в с.Селянщина. Оскільки, тітка була зайнятою, то попросила потерпілу занести ОСОБА_4 пиво, яке було в них вдома. Коли ОСОБА_6 прийшла на ставок, який знаходиться по провулку Луговий в с. Селянщина, то побачила, що ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Передавши пиво ОСОБА_4 , останній однією рукою схопив ОСОБА_6 за руку, притягнув її до себе та став говорити про те, що вона йому подобається. Потім ОСОБА_4 утримуючи потерпілу таким чином, щоб вона не могла вирватися, завалив її на землю та, тримаючи її руки своєю рукою, зняв з неї одяг. Вона хотіла вирватися, звільнити руки, але не змогла, толі ОСОБА_4 вчинив з нею статевий акт природнім способом, при цьому вона лежала на спині. Коли ОСОБА_4 закінчив статевий акт, то ОСОБА_6 встала та втекла додому. Після статевого акту на нижній білизні у потерпілої була кров.

Про те, що сталось, прийшовши додому, ОСОБА_6 нікому не розповідала. Відразу помилась, а спідню білизну (труси) спалила. Тітці ОСОБА_12 вона нічого не розповіла з причин того, що злякалась, що про неї можуть погано сказати. До цього випадку вона статевих відносин не мала.

В подальшому, після цього випадку десь через місяць ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 та почав говорити їй, що вона йому подобається і він хоче з нею зустрічі, якщо вона з ним не буде зустрічатися та вступати у статеві відносини, то він всім розповість, що вона сама «полізла» до нього перша.

Такі дзвінки були часто, тому вони почали зустрічалися один або два рази на місяць у різних місцях протягом 2 років з 2018 по 2020 роки. Про ці випадки ОСОБА_6 нікому не розповідала, оскільки боялась осуду, що ОСОБА_4 її зганьбить перед односельчанами, однолітками. Тітці теж не могла розповісти, оскільки їй було соромно. На зустрічі до ОСОБА_4 вона ходила під приводом нібито особистих справ чи зустрічей із подругами, поводила себе приховано. Зазвичай ОСОБА_4 телефонував до ОСОБА_6 та повідомляв про місце зустрічі в садку с. Селянщина, після чого потерпіла виходила на зазначене місце, де її чекав ОСОБА_4 на машині сірий Amulet, на якому вони їхали до різних місць Черняхівського та Володарсько-Волинського районів, зокрема в напрямку с. Славів Черняхівського району або с. Калинівка Володарсько-Волинського району Житомирської області, та до Селянщинського спортивного ліцею Черняхівського району Житомирської області, а також до інших місць на території Черняхівського району. З собою ОСОБА_4 зазвичай привозив алкогольні напої, деколи давав їй грошові кошти. Спочатку вони спілкувались, а потім відбувались статеві акти.

Крім того, ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_4 часто навідувався до ОСОБА_7 додому, іноді пив каву з тіткою, однак потерпіла не подавала вигляду, що між ними відбуваються статеві відносини.

Востаннє з ОСОБА_4 у ОСОБА_6 відбувся статевий акт 07.08.2020 року в обідній час в сільському клубі с.Селянщина, а саме в підвалі, це був перерваний статевий акт, після чого вона пішла додому.

07.08.2020 ввечері ОСОБА_4 побачив ОСОБА_6 з хлопцем ОСОБА_13 , з яким вона почала зустрічатись. ОСОБА_4 зателефонував тітці, яка розповіла ОСОБА_4 , що ОСОБА_6 зустрічається з ОСОБА_14 , на що ОСОБА_4 сказав, що зробить самогубство. 09.08.2020 ОСОБА_4 приїхав додому до ОСОБА_7 п`яний на тракторі та розпочав бійку з ОСОБА_13 .

В понеділок 10.08.2020 ОСОБА_6 розповіла своїй тітці ОСОБА_7 , що ОСОБА_4 на протязі останніх двох років вступав з нею в статеві відносини.

Після чого, тітка ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 пішли до хрещеної ОСОБА_15 і розповіли їй про статеві відносини з ОСОБА_4 , на що ОСОБА_15 сказала йти до поліції та написати заяву. Тому ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та її мати ОСОБА_16 звернулися до поліції із заявою про вчинений ОСОБА_4 злочин.

Також, ОСОБА_6 показала, що в серпні 2020 року йдучи по вулиці вона побачила ОСОБА_4 та його дружину, яка морально намагалася надавити на неї, тому після розмови ОСОБА_6 від хвилювання прийняла велику дозу таблеток, що призвело до отруєння та вона потрапила в медичний заклад.

На запитання захисника про причини написання слідчому заяви про закриття кримінальної справи ОСОБА_6 пояснила, що слідча їй повідомила про безперспективність цієї справи і сказала написати вказану заяву, тому ОСОБА_6 написала заяву під диктовку слідчої.

Законний представник потерпілої ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що приймала участь у слідчих діях з потерпілою ОСОБА_6 , а саме під час допиту потерпілої та слідчому експерименті з участю потерпілої. Під час вказаних слідчих дій потерпіла ОСОБА_6 добровільно надавала показання про обставини вчинених щодо неї злочинів, без будь-якого тиску та примусу розказувала та показувала дії, які вчиняв з нею ОСОБА_4 , відповідала на питання учасників допиту.

Допитана як свідок ОСОБА_7 , показала, що її племінниця ОСОБА_6 проживає з нею з самого дитинства протягом 15 років у с. Селянщина Черняхівського району Житомирської області, оскільки мати зловживає алкоголем. У цьому ж селі проживає ОСОБА_4 , із яким її сім`я підтримувала дружні відносини та останній неодноразово приходив до них додому, допомагав трактором по домогосподарству.

В червні 2018 року вдень ОСОБА_4 зателефонував на мобільний телефон до ОСОБА_7 та попросив її, щоб вона принесла пиво до ставка, який знаходиться в с. Селянщина, щоб похмелитися. Оскільки, вона була зайнятою по господарству, то попросила племінницю ОСОБА_6 занести ОСОБА_4 пиво, яке було у них вдома. Коли ОСОБА_6 пішла на ставок, який знаходиться по провулку Луговий в с. Селянщина, то її не було десь годину-півтори, а як ОСОБА_6 прийшла назад додому, то була якась схвильована, червоне обличчя, пригнічена, розбита. На її запитання що сталося, ОСОБА_6 відповіла, що все нормально, та пішла в будинок, а через деякий час вийшла з будинку і пішла у літню кухню, де знаходиться плита для приготування їжі, сказала що хотіла випити води. ОСОБА_6 на той час було 13 років. ОСОБА_4 знав про юний вік ОСОБА_6 , оскільки вона ходила в один клас із сином ОСОБА_4 .

Показала, що ОСОБА_13 , з яким ОСОБА_6 з липня 2020 року почала зустрічатись, розповів ОСОБА_7 , що приблизно 07.08.2020 він гуляв із ОСОБА_6 на стадіоні, коли їй хтось подзвонив, і після розмови ОСОБА_6 сказала, що їй треба зустрітись із подругою, сказала почекати біля пам`ятника, а сама пішла до клубу. Того ж дня ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_6 , і в телефоні почула голос ОСОБА_4 , тому насварилась на ОСОБА_6 , сказала йти додому.

Окрім цього, свідок показала, що 07.08.2020 ввечері ОСОБА_4 побачив біля їх будинку ОСОБА_13 , та став ображати його нецензурними словами. 08.08.2020 ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_7 , питав де ОСОБА_6 , прощався, сказав, що зробить самогубство. 09.08.2020 на її мобільний телефон дзвонив ОСОБА_4 , який повідомляв, що останніх 2 роки він закоханий у її племінницю ОСОБА_6 та не допустить, щоб вона зустрічалася з будь-яким іншим хлопцем, бо у них давно відносини. Однак, ОСОБА_6 розплакалась та нічого не розповіла. 09.08.2020 ввечері ОСОБА_4 приїхав до ОСОБА_7 додому п`яний на тракторі та вчинив бійку з ОСОБА_13 .

Через декілька днів племінниця ОСОБА_6 розповіла ОСОБА_7 , що ОСОБА_4 на протязі останніх двох років вступав з нею в статеві відносини, оскільки він шантажував її, казав що вчинить самогубство, вона соромилась статевих відносин і плакала, статеві акти у них відбувались у різних місцях, в тому числі у неї вдома, коли нікого не було. Сказала що перший раз статеві відносини у ОСОБА_6 з ОСОБА_4 були біля ставку влітку 2018 року, коли вона носила ОСОБА_4 пиво, він її заламав і зґвалтував. Останній раз статеві відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відбулись у серпні 2020 року у підвалі клубу (будинку культури) с. Селянщина. Також ОСОБА_4 їй особисто в присутності ОСОБА_6 казав, що між ним та ОСОБА_6 тривалі статеві відносини і він хоче з нею проживати. До цих розмов ОСОБА_7 була впевнена, що у ОСОБА_6 не було статевих відносин.

Після чого, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 ходили до хрещеної ОСОБА_6 - ОСОБА_15 а також до працівника сільської ради ОСОБА_18 , і розповіли їм про статеві відносини з ОСОБА_4 , на що вони сказали йти до поліції та написати заяву про вчинення злочину. Тому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до поліції із заявою про вчинений ОСОБА_4 злочин.

Будучи допитаний як свідок ОСОБА_19 , розповів, що протягом 16 років племінниця дружини ОСОБА_6 проживала разом з ними в с. Селянщина Житомирського району, оскільки її мати ОСОБА_6 зловживала алкогольними напоями. У цьому ж селі, проживає ОСОБА_4 , з яким його сім`я підтримує дружні відносини та останній неодноразово допомагав по домогосподарству. 7 серпня 2020 року, коли ОСОБА_19 був у рейсі, йому зателефонувала дружина ОСОБА_7 і сказала, що ОСОБА_4 хоче вчинити самогубство. Наступного дня ОСОБА_19 приїхав додому, а ввечері до них на подвір`я приїхав п`яний ОСОБА_4 та вчинив бійку з ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Наступного дня ОСОБА_4 знову приїхав до нього додому, та почав казати, що любить ОСОБА_6 , буде її забезпечувати, покине свою дружину, бо у ОСОБА_4 з ОСОБА_6 були відносини. Перебуваючи за місцем проживання, він чув як ОСОБА_6 розповідала ОСОБА_7 , про те що, ОСОБА_4 вступав з нею у статеві зносини. Також ОСОБА_6 розповідала про те, що статеві зносини у неї з ОСОБА_4 . В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із звернулися до поліції.

Допитана свідок ОСОБА_20 показала, що вона є вчителем Селянщинського спортивного ліцею та була класним керівником учениці ОСОБА_6 . У ліцеї кочегаром працював ОСОБА_4 . Про статеві стосунки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вона дізналась від односельчан у серпні 2020 року.

На початку навчального року у вересні 2020 року свідок ОСОБА_20 запитала у ОСОБА_6 , чи вона вступала в статеві зносини з ОСОБА_4 , та чи був факт зґвалтування, на що ОСОБА_6 розплакалась, підтвердила факт зґвалтування та пояснила, що вперше це трапилося влітку 2 роки тому біля ставка, в подальшому статеві відносини між ними продовжились. Також, свідок ОСОБА_20 , показала, що через деякий час їй стало відомо, що ОСОБА_6 , намагалася покінчити життя самогубством, проковтнувши велику кількість таблеток та потрапила до реанімаційного відділення Черняхівського ТМО.

Будучи допитана свідок ОСОБА_18 показала, що вона працювала сільським головою с. Селянщина Черняхівського району. Сім`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 знає з хорошої сторони. У зв`язку з виконанням своїх обов`язків, до ОСОБА_18 приходила ОСОБА_7 із племінницею ОСОБА_6 , і розповіли про статеві відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Крім того до неї приходив ОСОБА_4 з дружиною та повідомляв що ОСОБА_21 хотіла вирішити конфлікт.

Допитано в якості свідка ОСОБА_13 , який показав, що в червні 2020 року познайомився з потерпілою ОСОБА_6 та зустрічався з нею. У серпні 2020 року він їздив із ОСОБА_6 по с. Селянщина на автомобілі, коли їй хтось зателефонував, і вона сказала, що зустрінеться з подругами, та щоб її почекати, а сама пішла на стадіон, через пів години ОСОБА_13 подзвонив до ОСОБА_6 , але вона сказала їхати додому. Також свідок ОСОБА_13 повідомив про конфлікт із ОСОБА_4 на подвір`ї будинку, де проживала ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_13 у с. Поромівка був присутній при розмові ОСОБА_6 з тіткою, про зґвалтування та статеві відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , при розмові ОСОБА_6 плакала. Наступного дня ОСОБА_7 по телефону повідомила ОСОБА_13 про статеві відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Також свідок ОСОБА_13 повідомив, що ОСОБА_6 після розголосу цих обставин постійно плакала, якось наїлася таблеток і її забрали в лікарню.

Свідок ОСОБА_22 показав, що знає сім`ю ОСОБА_7 , у якій жила племінниця ОСОБА_6 , зазначив, що ОСОБА_4 взимку працював кочегаром у Селянщинському спортивному ліцеї, має у власності сірий автомобіль. Був залучений слідчим до проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 .

Будучи допитана як свідок ОСОБА_23 показала, що у серпні 2020 року ОСОБА_6 була доставлена до реанімації Черняхівського ТМО через отруєння таблетками, оскільки прийняла надмірну кількість заспокійливих препаратів, та після покращення стану здоров`я була виписана з лікарні додому.

Допитана як свідок ОСОБА_15 повідомила, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_6 . Протягом 16 років ОСОБА_6 проживала в с. Селянщина Житомирського району разом з тіткою ОСОБА_7 , оскільки мати ОСОБА_6 зловживала алкогольними напоями. В серпні 2020 року до місця проживання свідка ОСОБА_15 ввечері прийшла ОСОБА_7 разом з племінницею ОСОБА_6 та повідомили про те, що ОСОБА_4 протягом 2 років вступав в статеві відносини з ОСОБА_6 , і вони не знають, що їм робити. Також ОСОБА_6 повідомила, що боялася раніше розповідати про статеві стосунки з ОСОБА_4 , оскільки він їй погрожував. Саме тому свідок ОСОБА_15 порекомендувала їм звернутися із заявою до поліції.

Крім того, свідок ОСОБА_15 показала, що в середині серпня 2020 року внаслідок розмов про відносини з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 дуже знервувалась та випила велику кількість заспокійливих таблеток, що призвело до поміщення її в реанімацію районної лікарні.

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , кожен окремо, повідомили, що достовірно про відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не відомо.

Допитана за клопотанням захисника свідок ОСОБА_29 показала, що її чоловік ОСОБА_4 заробляє кошти періодичними роботами на тракторі, допомагає односельчанам по господарству, а взимку працював кочегаром у школі. Повідомила, що в серпні 2020 року ОСОБА_7 та її чоловік по черзі вимагали у неї сто тисяч грн за те, щоб не подавати заяву в поліцію на ОСОБА_4 про зґвалтування племінниці ОСОБА_6 . Однак, після того, як вони подали вказану заяву в поліцію, тоді ОСОБА_6 просила вибачення у ОСОБА_29 і казала, що це все неправда і в поліцію вона звернулась за ініціативи ОСОБА_7 .

Будучи допитана за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_30 повідомила, що зі слів ОСОБА_7 їй стало відомо, що ОСОБА_4 зґвалтував ОСОБА_6 , однак детально свідку нічого не відомо. Також свідок повідомила, що ОСОБА_29 казала їй, що у ОСОБА_4 вимагали гроші, щоб не подавати заяву в поліцію з приводу зґвалтування.

Стосовно допиту інших свідків сторони не наполягали.

Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.1 ст. 155 КК України, надано наступні документи, письмові та речові докази, які відповідно до ст.ст. 358, 359 КПК України судом безпосередньо оголошені та досліджені, а саме:

- заяву ОСОБА_4 та протокол огляду місця події від 12.08.2020, згідно якого у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7 чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 ;

- постанову про визнання предметів речовими доказами від 12.08.2020, згідно якої мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7 чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 визнано речовими доказами;

- ухвалу слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.09.2025, згідно якої накладено арешт на мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7 чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 ;

- протокол огляду місця події від 13.08.2020, згідно якого оглянуто приміщення будинку культури в с. Селянщина Черняхівського району Житомирської області, в якому виявлено, зокрема, сходи та підвальне приміщення;

- висновок судово-медичної експертизи № 1606 від 17.08.2020, відповідно до якого у ОСОБА_6 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на тілі виявлено не було. Враховуючи антропометричні дані, дані гінекологічного та ультразвукового обстеження й дослідження можна вважати, що ОСОБА_6 статевої зрілості досягла. При проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 виявлено 1 розрив дівочої перетинки відповідно «8» год. годинникового циферблату, що доходить до основи дівочої перетинки, із потовщеними краями, які не співпадають між собою, утворилися від дії тупого твердого предмету, не виключно статевого члену в стані ерекції, в термін більш 21 доба до часу судово-медичного обстеження. Враховуючи анатомічну будову дівочої перетинки ОСОБА_6 та дані судово-медичного обстеження, здійснення статевого акту без порушення її цілості було неможливим. Враховуючи дані гінекологічного обстеження та ультразвукового дослідження у ОСОБА_6 патології органів малого тазу виявлено не було;

- висновок судово-психіатричного експерта № 219-2020 від 15.09.2020, відповідно до якого встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 на даний час будь-якими психічними захворюваннями не страждає, та не страждала ними в період, до якого відносяться вчинені проти неї протиправні дії. Здатна вірно сприймати та відтворювати зовнішню, формальну сторону подій у рамках її вікового досвіду, що мають значення у кримінальному провадженні і давати про них відповідні покази. До її показів треба відноситися, як до показів психічно здорової дитини. Враховуючи індивідуально-психологічні особливості, рівень її розумового розвитку та емоційного стану неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 була здатна розуміти характер скоєних проти неї дій, проте не здатна розуміти значення вчинюваних із нею дій та не могла здійснювати опір. Неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 ознак вираженої навіюваності та вираженого фантазування не виявляє;

- протокол огляду предметів від 07.10.2020, згідно якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_6 Redmi 8 чорного кольору;

- ухвалу слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.11.2020, згідно якої надано доступ слідчим до інформації про з`єднання абонентів ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 та ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 в період часу 10.06.2018 по 00 год. 30.08.2020;

- довідку управління оперативно-технічних заходів ГУ НП в Житомирській області про аналіз інформації про з`єднання абонентів: ОСОБА_4 , який здійснював дзвінки та надсилав смс-повідомлення із Sim-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 з потерпілою ОСОБА_6 , яка користувалась номерами мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , за період часу з 10.06.2018 по 29.08.2020 встановлено, що між номером ОСОБА_4 № НОМЕР_1 та номером ОСОБА_6 № НОМЕР_3 були з`єднання, а саме: від номера ОСОБА_4 до номера ОСОБА_6 в кількості 6708 з`єднань, та від номера ОСОБА_6 до номера ОСОБА_4 в кількості 7774 з`єднань;

- довідку управління оперативно-технічних заходів ГУ НП в Житомирській області від 16.06.2023 про аналіз інформації про з`єднання абонентів: ОСОБА_4 , який користувався номером оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 та потерпілої ОСОБА_6 , яка користувалась номерами мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , за період часу з 10.06.2018 по 29.08.2020 встановлено, що у вказаних номерів наявні з`єднання в одній базовій станції (переважно розташованих в с. Андріївка та с. Новопіль Черняхівського району у відповідні дні, зокрема, 07.08.2020;

- довідку КНП «Черняхівське ТМО» від 12.03.2025, згідно якої ОСОБА_6 12.08.2020 зверталася до лікаря-гінеколога з приводу підозри на зґвалтування; з 19.08.2020 по 20.08.2020 лікувалася у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії ТМО з приводу отруєння медикаментами на фоні ситуаційного неврозу;

- постанову про визнання предметів речовими доказами від 23.05.2022, згідно якої паперові конверти з біологічними зразками (букального епітелію) ОСОБА_6 та ОСОБА_4 визнано речовими доказами;

- інформації територіального сервісного центру МВС № 1841, згідно якої встановлено, що згідно наявної бази даних територіального сервісного центру № 1841 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 2105 д.н.з НОМЕР_4 1984 року випуску, за ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано транспортний засіб CHERY AMULET НОМЕР_5 2007 року випуску;

- протокол слідчого експерименту від 12.10.2022 за участю потерпілої ОСОБА_6 на ставку, що знаходиться по провулку Луговий, 7 с. Селянщина Житомирського району. В ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_6 на відповідному місці показала, що у червні 2018 року її тітка ОСОБА_7 попросила до ставка принести пиво ОСОБА_4 . Під час того, як вона принесла пиво на ставок, ОСОБА_4 всупереч її волі вступив з нею у статевий акт, після чого ОСОБА_4 відійшов в сторону, а потерпіла ОСОБА_6 втекла від нього додому. Детальних обставин вона вже не пам`ятає;

- протокол слідчого експерименту від 12.10.2022 за участю потерпілої ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 . В ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_6 на відповідному місці показала, що у серпні 2020 року у підвальному приміщенні місцевого клубу відбувся статевий акт з ОСОБА_4 . Обставин та деталей ОСОБА_6 щодо статевих відносин з ОСОБА_4 вона не пам`ятає та більше нічого розповідати вона не бажає;

- висновок експерта № 2153/22-25 від 10.05.2023 за результатами проведення судової психологічної експертизи, згідно якого встановлено, що:

-- ОСОБА_6 притаманні такі психологічні особистісні якості як готовність до співдружності, здатність легко та швидко вступати в контакт з малознайомими людьми, довірливість, соціальна орієнтованість (що виступає сприятливим підґрунтям для встановлення ОСОБА_4 із нею контакту); схильність йти на поводу, швидко забувати труднощі, уважне ставлення до чужих проблем, чуйність вразливість (що виступає сприятливим підґрунтям для здійснення на ОСОБА_6 впливу шляхом маніпуляції з метою збереження та підтримування стосунків) орієнтованість на соціальне схвалення, прагнення слідувати за громадською думкою, схильність пристосовуватись, приховувати власні проблеми, нездатність в стресових ситуаціях обирати оптимальний варіант дій, прораховувати стратегію поведінки, схильність в конфліктних ситуаціях звинувачувати не лише інших, а й себе (що виступає причиною приховування ОСОБА_6 інформації щодо характеру її стосунків із ОСОБА_4 протягом тривалого часу). Для ОСОБА_6 притаманні такі провідні мотиваційні чинники поведінки, як досягнення, допомога, емпатія, афіліація. Серед провідних мотиваційних чинників поведінки ОСОБА_6 за обставин, що розслідуються у даному кримінальному провадженні, відмічаються на потребі у безпеці, соціальних потребах, потреби у відчутті поваги до себе та самореалізації. Потреба в збереженні стабільності життя (базова потреба в безпеці потреби у відчутті належності до колективу, поваги до себе і самоповаги (вищі потреби) спонукали ОСОБА_6 тривалий час приховувати характер стосунків із ОСОБА_4 та продовжувати перебувати із ним у стосунках з метою уникання ситуації суспільно розголосу;

-- індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_6 суттєво вплинути на її поведінку під час вступу нею в статеві відносини з ОСОБА_4 ;

-- ОСОБА_6 не має індивідуально-психологічних особливостей, які суттєво вплинули на характер її показань по кримінальному провадженню. Ознак вираженої навіюваності та надмірного фантазування не встановлено;

-- у відеозаписах допиту в якості потерпілої ОСОБА_6 слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , наявних у матеріалах кримінального провадження, відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку інших осіб, які приймали участь у проведенні слідчої дії;

-- подія перебування ОСОБА_6 у стосунках із ОСОБА_4 сприймалася та сприймається нею, як вимушена дія, яка на моральному рівні викликала підвищення тривожності. Разом з тим, надання вказаній події суспільного розголосу виступило для ОСОБА_6 ретравматизацією, що призвело до висловлення суїцидальних думок, ситуаційних невротичних проявів. Станом на момент обстеження досліджувана подія (з акцентом на ситуацію суспільного розголосу) на моральному рівні продовжує травмувати ОСОБА_6 .

Крім того, під час судового розгляду були досліджені копії документів, що посвідчують особу, та характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема:

- паспорт громадянина України;

- характеристику на оператора котельні Селянщинського спортивного ліцею ОСОБА_4 , за якою останній характеризується позитивно;

- характеристика з Селянщинської сільської ради від 12.08.2020, згідно якої ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони;

- довідка з Селянщинської сільської ради від 12.08.2020, згідно якої ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має склад сім`ї: дружина, син, дочка;

- довідка про не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра;

- вимога УІЗ ГУНП в Житомирській області, згідно якої ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягався.

Також судом досліджені документи, що характеризують потерпілу ОСОБА_6 :

- характеристика на ученицю 10-го класу Селянщинського спортивного ліцею, за якою остання характеризується позитивно, виховується у сім`ї тітки ОСОБА_31 , яка сумлінно ставиться до виховання дитини в сім`ї;

- характеристика з Селянщинської сільської ради від 17.08.2020, згідно якої ОСОБА_6 зарекомендувала себе з позитивної сторони;

- довідка про не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

За клопотанням захисника судом витребувано з Офісу Генерального прокурора та досліджено відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000186 та № 0001822.

Судом також досліджені процесуальні документи на підставі, яких здобувались докази, а також процесуальні документи щодо прийнятих процесуальних рішень у провадженні, зокрема:

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого 12.08.2020 до Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області звернулась ОСОБА_7 із заявою про те, що житель с. Селянщина Черняхівського району Житомирської області ОСОБА_32 на протязі останніх двох років вступав у статеві зносини з її неповнолітньою племінницею ОСОБА_6 ; кримінальне провадження за ч. 1 ст. 155 КК України зареєстровано 12.08.2020;

- постанова про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих від 12.08.2020;

- постанова про призначення групи прокурорів від 12.08.2020;

- постанова про залучення законного представника потерпілого від 12.08.2020;

- постанова про закриття кримінального провадження від 29.09.2020;

- постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 06.10.2020;

- заява ОСОБА_6 від 22.12.2020 про небажання брати участь у проведенні слідчого експерименту, оглядів місця події, додаткового допиту потерпілого в суді та інших слідчих діях, що передбачають її участь; не бажанні більше публічого розголосу обставин, які наявні в кримінальному провадженні;

- постанова про закриття кримінального провадження від 31.12.2020;

- постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 12.02.2021;

- постанова про доручення здійснення досудового розслідування органу досудового розслідування від 18.02.2021;

- постанова про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих від 01.03.2021;

- постанова про залучення законного представника потерпілого від 05.03.2021;

- постанова про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 10.03.2021;

- постанова про визначення групи прокурорів від 26.04.2021;

- постанова про зміну та визначення групи прокурорів від 12.11.2021;

- постанова про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих від 19.01.2022;

- постанова про закриття кримінального провадження від 25.03.2022;

- постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20.04.2022;

- клопотання про продовження строку досудового розслідування від 22.04.2022;

- ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26.04.2022;

- постанова про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих від 19.05.2022;

- постанова про прийняття матеріалів досудового розслідування до свого провадження від 19.05.2022;

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого 12.08.2020 до Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області звернулась ОСОБА_7 із заявою про те, що житель с. Селянщина Черняхівського району Житомирської області ОСОБА_32 на протязі останніх двох років вступав у статеві зносини з її малолітньою племінницею ОСОБА_6 ; витяг про кримінальне провадження за ч. 4 ст. 152 КК України сформовано 10.09.2022;

- клопотання про продовження строку досудового розслідування від 17.10.2022;

- ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.10.2022;

- клопотання про продовження строку досудового розслідування від 13.04.2023;

- ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2023;

- повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 09.06.2023;

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого ОСОБА_4 будучи повнолітньою особою, з серпня 2018 року по серпень 2020 року вступав у природні статеві зносини з ОСОБА_6 в с. Селянщина (Черняхівського) Житомирського району; кримінальне провадження за ч. 1 ст. 155 КК України зареєстровано 13.06.2023;

- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 13.06.2023 та витяг з ЄРДР про об`єднання матеріалів досудових розслідувань;

- постанова про призначення групи прокурорів від 13.06.2023;

- повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 13.06.2023.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 155 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Суд перевірив доводи захисника щодо незаконності та недопустимості постанови прокурора про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 10.03.2021 із ч. 1 ст. 155 КК на ч. 4 ст. 152 КК в редакції закону, яка на час вчинення кримінального правопорушення втратила чинність.

Суд вважає, що прокурор не допустив у цьому випадку істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.

Відповідно до постанови прокурора від 10.03.2021 про зміну кваліфікації кримінального правопорушення прокурор Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 змінила правову кваліфікацію у кримінальному провадженні №0000186 від 12.08.2020 із ч. 1 ст. 155 КК на ч. 4 ст. 152 цього Кодексу (т.2, а. с. 144-146).

Указана постанова мотивована тим, що після допиту потерпілої ОСОБА_6 виникла необхідність у зміні правової кваліфікації, оскільки потерпіла повідомила про те, що 10.06.2018 ОСОБА_4 застосовуючи фізичну силу, без її добровільної згоди, вступав в статеві зносини з малолітньою ОСОБА_6 .

Одночасно з цим у ЄРДР здійснено відповідні редагування і доповнення щодо правової кваліфікації діяння, вчиненого стосовно ОСОБА_6 , та зазначено правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 152 КК України (т. 2, а. с. 75,89).

Указане узгоджується з вимогами ст. 214 КПК, якою передбачено поняття «попередня правова кваліфікація». Кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, що розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку).

Крім того, надаючи оцінку доводам сторони захисту про те, що прокурор виніс постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, яку не передбачено нормами КПК, суд враховує нижченаведене.

Частиною 3 ст. 110 КПК визначено, що рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

У зв`язку з викладеним суд відхиляє доводи захисника про те, що жодною нормою КПК не передбачено винесення вказаних постанов, оскільки такі постанови прокурора відповідають загальним положенням, передбаченим частинами 1, 3 ст. 110 КПК.

Крім того, суд зазначає, що законодавець не може врахувати всі потреби практики, які виникають під час досудового розслідування, а тому цілком обґрунтовано дозволив виносити постанови, які прямо не передбачені законом, однак які слідчий чи прокурор визнали необхідними. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду по справі № 522/18784/21 від 26.02.2025.

Зважаючи на вказане, постанова прокурора про зміну кваліфікації діяння не суперечить приписам кримінального процесуального закону.

Отже, суд доходить висновку, що під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 вимоги кримінального процесуального закону були виконані, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Щодо формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 152 КК в редакції закону, яка на час вчинення кримінального правопорушення втратила чинність, то прокурором зазначене формулювання було виправлено шляхом зміни обвинувачення в суді згідно обвинувального акту від 01.08.2025.

Суд також перевірив доводи захисника щодо визнання слідчих експериментів від 12.10.2022 за участю потерпілої ОСОБА_6 недопустимими доказами.

Розглядаючи вказаний довід сторони захисту, суд враховує правові висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17, відповідно до яких приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Таким чином, заборона використання позасудових показань для обґрунтування судового рішення, яка міститься в другому реченні ч. 4 ст. 95 КПК, не поширюється на випадки, коли ці показання отримують слідчі чи прокурор під час інших слідчих дій, зокрема в ході слідчого експерименту.

Разом із тим об`єднана палата зауважила, що проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо проведення допиту потерпілої, а не слідчого експерименту з нею, оскільки потерпіла описувала й відтворювала перебіг подій, які мали місце 10.06.2018 та 07.08.2020, вказувала, де вони відбувалися, пропонувала учасникам слідчої дії пройти вниз сходами до підвального приміщення, вказавши місце вчинення статевого акту.

У зв`язку із цим суд констатує, що слідчі експерименти проведено у формі, що містили ознаки відтворення дій, обстановки та обставин подій. Це свідчить про його проведення за правилами, передбаченими ст. 240 КПК, з дотриманням вимог закону та прав учасників, а тому отримані фактичні дані є допустимими доказами.

Крім того, КПК не вимагає під час проведення слідчого експерименту з потерпілим обов`язкову участь підозрюваного та його захисника.

Таким чином, протоколи слідчих експериментів від 12.10.2022 за участю потерпілої ОСОБА_6 є належними та допустимими доказами, а з урахуванням показань потерпілої, наданих під час її допиту в судовому засіданні, є достовірними щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень.

Судом перевірено доводи захисника про незаконність обвинувального акту від 29.06.2023, оскільки він не містить відтиску печатки прокуратури, через вручення обвинувального акту підозрюваному та захиснику слідчим а не прокурором, та не повне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність формулювання обвинувачення на підставі доказів.

Основним документом кримінальної справи є обвинувальний акт, вимоги до якого ставляться ст. 291 КПК України.

Питання відповідності обвинувального акта приписами КПК України з огляду на положення ст. 314 цього Кодексу вирішує суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання, який перевірив відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України і не знайшов підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 - 4 ч. 3 ст. 314 зазначеного Кодексу. Стороною обвинувачення дотримано вимоги ст. 291 КПК України, обвинувальний акт містить всі необхідні відомості. Разом з тим, кримінальним процесуальним законом не передбачено скріплення прокурором обвинувального акту печаткою. Суд звертає увагу, що відсутність в матеріалах кримінального провадження розписки підозрюваного та захисника про отримання саме від прокурора копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування сама по собі не може свідчити про допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Посилання сторони захисту на відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є безпідставними.

Суд також перевірив доводи захисника щодо незаконності постанови про призначення групи слідчих від 19.05.2022 з урахуванням доводів про перевищення тво начальника СВ Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області своїх повноважень.

Встановлено, що постанову про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих винесено тво начальника СВ Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_33 в межах наданих їй службових повноважень, як керівником відповідного органу досудового розслідування, з посиланням на підстави та мотиви прийняття постанови, з дотриманням ст. 39, 40, 110 КПК України, а тому доводи захисника в цій частині також не є слушними.

Підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст. 87 КПК України.

При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження суд виходив з такого.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».

У постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд указав, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Так, порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій, які б, як указав Верховний Суд, були фундаментальними, судом не установлено.

При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 в справі №753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У даному кримінальному провадженні порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій, дотриманий.

Як наслідок суд сприймає письмові докази, як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст. 81 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Отже, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Водночас суд зазначає, що покази обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами, а лише покази обвинуваченого про його невинуватість не спростовують свідчень потерпілої, свідків та досліджених матеріалів кримінального провадження.

Будь-яких інших клопотань щодо дослідження тих чи інших доказів на підтвердження невинуватості обвинуваченого ОСОБА_4 протягом тривалого розгляду справи стороною захисту заявлено не було.

Суд також зважає на те, що допитані свідки за клопотанням сторони захисту не спростували факт причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

За таких обставин, суд розцінює позицію обвинуваченого як вибрану ним стратегію свого захисту з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Разом з тим, суд безпосередньо ураховує як оцінку психолога показанням потерпілої, так і висновок психіатричної експертизи, згідно яких встановлено, що потерпіла в силу свого віку була здатна розуміти характер скоєних проти неї дій, проте не здатна розуміти значення вчинюваних із нею дій та не могла здійснювати опір.

Також суд у ході розгляду справи не встановив, а сторона захисту належними та допустимими доказами не довела факту того, що потерпіла могла б обмовити обвинуваченого ОСОБА_4 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 стосовно того, що ОСОБА_6 могла обмовити його спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 219-2020 від 15.09.2020, відповідно до якого встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 здатна вірно сприймати та відтворювати зовнішню, формальну сторону подій у рамках її вікового досвіду, що мають значення у кримінальному провадженні і давати про них відповідні покази, неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 ознак вираженої навіюваності та вираженого фантазування не виявляє.

Суд також щодо заперечень захисника з приводу неправдивості показань потерпілої та доводів відносно того, що єдиним джерелом доказу обвинувачення є покази потерпілої, які не можуть бути враховані судом, вважає за необхідне також вказати про таке.

Потерпіла була допитана судом, та у судовому засіданні перед її допитом суддя пояснив їй, що вона має говорити правду, попередив про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Допит потерпілої проводився в присутності законного представника. Під час допиту була присутня сторона захисту і ставила свої запитання. З технічного запису судового засідання видно, що після завершення допиту потерпілої суд з`ясовував, чи мають сторони додаткові запитання, заяви чи клопотання, яких сторона захисту не заявляла. Стороною захисту під час допиту потерпілої не висловлювалось будь-яких заперечень з приводу неправдивості показань потерпілої.

Варто зауважити, що показання потерпілої не спростовуються ні матеріалами справи, у тому числі висновками експертів, ні показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

Також суд на спростування доводів сторони захисту вважає за необхідне вказати про те, що обставини діянь, які інкримінуються обвинуваченому, передбачають перелік джерел доказування, які могли бути використані в даному кримінальному провадженні. З прямих доказів, враховуючи ці обставини, могли бути фактично показання потерпілої та обвинуваченого. Інші докази, враховуючи відсутність під час подій сторонніх осіб, характер діянь об`єктивної сторони складу злочину, практично і не існують. За таких умов суду потрібно давати оцінку, перш за все, саме цим прямим доказам, вірити або потерпілій, або обвинуваченому. Суд не знаходить підстав, щоб не вірити малолітній потерпілій. Правдивість її показань підтверджується висновком експертизи, показаннями свідків та іншими доказами. Будь-яких доказів, які б вказували на неправдивість показань потерпілої суду не надано та судом не встановлено.

Отже, у суду відсутні підстави не довіряти показам потерпілої, таким чином покази потерпілої є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_4 у вчинених інкримінованих кримінальних правопорушень.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 стосовно того, що він не вчиняв щодо ОСОБА_6 зґвалтування та статевих зносин, оскільки вказане спростовується як показаннями самої потерпілої, так і показаннями свідків, отриманих безпосередньо від неї. Крім того, при проведенні слідчих експериментів потерпіла відтворила відомі їй обставини вчинення злочинів. Більше того, за період часу з 10.06.2018 по 29.08.2020 між номером ОСОБА_4 та номером ОСОБА_6 були понад 14 тисяч з`єднань, у вказаних номерів наявні з`єднання в одній базовій станції (переважно розташованих в с. Андріївка та с. Новопіль Черняхівського району у відповідні дні, зокрема, 07.08.2020, що згідно показань потерпілої підтверджує систематичне спілкування, узгодження часу і місця зустрічей та перебування разом обвинуваченого та потерпілої.

Заперечення захисника щодо належності номеру телефону потерпілій спростовані протоколом огляду предметів від 07.10.2020, згідно якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_6 Redmi 8 чорного кольору.

Разом з тим, суд критично ставиться до показань свідка захисту ОСОБА_29 (дружини обвинуваченого), яка заперечила будь-які статеві зносини обвинуваченого з потерпілою, оскільки вказане спростовується як показаннями самої потерпілої, так і показаннями свідків, отриманих безпосередньо від неї.

При цьому, суд бере до уваги та вважає належними і допустимими доказами показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які підтвердили покази потерпілої та узгоджуються з письмовими матеріалами дослідженими судом, враховуючи рішення Верховного Суду від 28.10.2021 у справі № 266/6051/19, згідно якого судом визнано допустимими доказами показання з чужих слів. Також, у справі №332/2216/17 Верховний Суд погодився з висновками попередніх інстанцій, поклавши в основу обвинувального вироку покази свідка, якому стало відомо про вчинення розбещення зі слів потерпілої. Таким чином, об`єктивні підстави стверджувати, що потерпіла вигадала факт вчинення ОСОБА_4 зґвалтування та статевих зносин відсутні та підтверджено висновком судової психологічної експертизи, відповідно до якої малолітня не схильна до навіювання та надмірного фантазування.

Окремо суд щодо доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих правопорушень з підстав неправомірного тиску на обвинуваченого під час досудового слідства, а саме застосування фізичного і психологічного насильства з метою надання необхідних показань проти себе, суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Так, ухвалою від 05.03.2024 за вказаних вище підстав суд доручив Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, перевірити факти, повідомлені обвинуваченим ОСОБА_4 , шляхом внесення відомостей до ЄРДР. 14.03.2024 другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000950 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування слідчим відділу (з дислокацією в м. Житомирі) ТУ ДБР винесена постанова від 11.02.2025 про закриття кримінального провадження №0000950 від 14.03.2024 за ч.2 ст. 365 КК України, за фактом застосування службовими особами правоохоронних органів фізичного та психологічного тиску відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000186 від 12.08.2020 за ч.1 ст. 155 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо застосування фізичного та психологічного впливу на обвинуваченого на стадії досудового слідства та надання показів обвинуваченого проти себе спростовано.

Посилання сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_4 та недоведеності його вини у вчинені інкримінованих йому злочинів є неспроможними, на думку суду, показання обвинуваченого надані з метою зменшення обсягу відповідальності за вчинене, розцінюються як спосіб захисту, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, висновками експертів, також показаннями потерпілої та свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, наявним у матеріалах провадження.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати, як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

У постанові від 21 лютого 2018 року Верховний Суд наводить класичне визначення стандарту "поза розумним сумнівом": "Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".

Таким чином, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, беручи за основу вироку показання потерпілої ОСОБА_6 та висновки проведених експертиз, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 155 КК України, повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження і доведена "поза розумним сумнівом".

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла чотирнадцяти років, з використанням геніталій, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України (у редакції відповідно до Закону №2227-VIII від 06.12.2017), а також як природні статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені повнолітньою особою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.155 КК України (у редакції відповідно до Закону №2334-VIII від 14.03.2018).

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах зміненого обвинувачення прокурором.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

При призначенні покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд не встановив.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким та особливо тяжким злочинами, обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, одружений, має постійне місце проживання, на утриманні має неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно.

Також, судом враховується, що злочин вчинений проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, що в майбутньому може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини.

Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, встановлює що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 17,19 зазначеної Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність; держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Статтею 34 цієї Конвенції встановлено, що держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.

Законодавець забезпечує охорону та недоторканість статевої свободи особі, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її статі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та враховує підвищену суспільну небезпеку даних кримінальних правопорушень, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 4 ст. 152 , ч. 1 ст. 155 КК України.

В судових дебатах прокурор просила звільнити обвинуваченого від покарання за ч. 1 ст. 155 КК України на підставі ч. 3 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Частиною другою статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 5 ст. 74 КК України визначено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно ч. 1 ст. 155 КК України, природні або неприродні статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені повнолітньою особою, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

З урахуванням вказаного, статтею 12 КК України визначено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155 КК України, за ступенем тяжкості відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Як убачається із обвинувального акту, події кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 155 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце з кінця серпня 2018 року по серпень 2020 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 07.08.2020.

Обставин, що є підставами для зупинення чи переривання перебігу давності, не встановлено. Це кримінальне правопорушення не відносилося до визначених у ч. 5 ст. 49 КК України, до яких давність не застосовується.

Під час розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_4 наголошував на своїй невинуватості, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не заявляв, просив ухвалити виправдувальний вирок.

Згідно з ч.8 ст.284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.

Отже, оскільки станом на час ухвалення вироку з моменту вчинення злочинів за ч. 1 ст. 155 КК України минуло більше п`яти років, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, суд вважає, що наявні підстави для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Обираючи обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі, суд також враховує вимоги міжнародного законодавства, закріплені в Конвенції ООН про права дитини та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротської конвенції) про високу суспільну небезпечність злочинів проти статевої недоторканості неповнолітніх, яка зумовлюється шкодою, що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному та психічному розвитку неповнолітньої.

Згідно з статтею 19 Конвенції, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання у здійснення її права на особисте життя. Зазначені висновки знайшли свої відображення і в постанові Верховного Суду у справі № 521/15217/19.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

В судових дебатах прокурор просила обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.08.2023 продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю із забороною залишати житло у нічний час на строк 60 днів, тобто до 02.10.2023, строк якого неодноразово продовжувався. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05.03.2024 запобіжний захід змінено на особисте зобов`язання, строк якого завершився 04.05.2024. Після цього до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.

Встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, також суд бере до уваги вік, стан здоров`я та процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

Зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили, строк якого не може перевищувати двох місяців, покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно частини 7 статті 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, на підставі ч.7 ст.72 КК України, підлягає зарахуванню строк перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом за період з 19.06.2023 по 03.08.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.

V. Рішення щодо речових доказів

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, при цьому скасувавши арешт накладений на них ухвалою слідчого судді відповідно до ст. 174 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.1 ст.155 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.155 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Звільнити ОСОБА_4 від призначеного за ч. 1 ст. 155 КК України покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання згідно ч.7 ст.72 КК України строк перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 19.06.2023 по 03.08.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 19.12.2025 включно. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не залишати цілодобово житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; з`являтися на виклики суду у встановлений ним час; не відлучатись із місця проживання без дозволу суду; утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_6 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.09.2025 на мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7 чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 .

Речові докази: мобільний телефон Хіаоmі Redmi 7 чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_4 , як власнику; паперові конверти з біологічними зразками (букального епітелію) ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 43086 грн. 40 коп.

Включити інформацію про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_34