Справа № 191/2378/22
Провадження № 1-кп/191/166/22
У Х В А Л А

іменем України

21 листопада 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

особи відносно якої, розглядається клопотання ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

представника законного представника потерпілого ОСОБА_10

представника органу опіки та піклування Синельниківської міської ради ОСОБА_11 ,

представника Сектору ювенальної превенції Синельниківського РУП ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове клопотання прокурора в кримінальному провадженні № 0000024 від 03.02.2022 року про застосування примусових заходів виховного характеру за ознаками суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, учня 8-го «Б» классу Синельниківського ліцею №2 на час вчинення суспільно небезпечного діяння, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 будучи особою, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.187 КК України за наступних обставин: приблизно о 10 годині 50 хвилин, 02 лютого 2022 року, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що малолітній ОСОБА_8 перебуває за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 , та в нього можуть бути грошові кошти, визначив його як об`єкт свого злочинного посягання, та в цей час у ОСОБА_5 виник прямий злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я, та з погрозою застосування насильства небезпечного життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло малолітнього ОСОБА_8 .

У цей же день та час, реалізуючи свій злочинний умисел. ОСОБА_5 постукав у вхідні двері кв. АДРЕСА_3 , дочекавшись поки з середини квартири відчиниться замок вхідних дверей, різким поштовхом ОСОБА_5 відчинив двері, при цьому нанісши ними удар в область правої брови ОСОБА_8 , від якого останній впав на підлогу, а ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбою та усвідомлюючи, що від удару у потерпілого ОСОБА_8 відсутня можливість з його боку до подальшого супротиву, діючи умисно, з корисливих мотивів, погрожуючи предметом, схожий на ніж та погрожуючи ним, почав вимагати передати йому грошові кошти в сумі 200 гривень.

Усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я ОСОБА_8 не став чинити йому супротив, виконав його вимогу та передав 200 гривень ОСОБА_5 , після чого останній покинув місце скоєння суспільно небезпечного діяння.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани шкіри правої брови, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, малолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вказаний у клопотанні примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної установи для дітей і підлітків не відповідатиме заходам виховного характеру вказаних в Постанові Пленуму ВСУ щодо забезпечення інтересів неповнолітнього і станом на сьогодні є занадто суворим. У в`язку з викладеним просить застосувати клопотання підтримав та просив застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний заклад, заборонити з 20-00 години перебувати у кафе та закладах де продають алкогольні напої на розлив.

ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України не визнавав, але в ході судового розгляду свою позицію змінив та вину визнав, пояснив, що усвідомлює, що вчинив не правильно, старається змінюватися, більше такого робити не буде.

Захисник неповнолітнього у судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачений скоїв правопорушення будучи неповнолітнім, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на теперішній час навчається, людина хоче стати повноцінним громадянином суспільства, він вже зробив висновки, є раніше не судимим, вважає, що той виховний захід що в клопотанні він занадто суворий тому погоджуюсь з думкою сторони обвинувачення, просить застосувати більш м`який захід виховного характеру.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_6 у судовому засіданні, пояснила, що дитина зробила правопорушення, зараз ніхто на нього не скаржився, він вже змінився зрозумів, що був не правий, на той час коли він це зробив вона не знала, що він це зробив тому вона ніяк не могла змінити щось, просить взяти до уваги, що дитина змінилася і стала на шлях змін.

Потерпілий, у судовому засіданні підтримав позицію свого представника. Пояснював, що близько 9.00 год. 02.02.2022 р. у двері постукав ОСОБА_13 , він відчинив двері, Правда сказав, щоб він дав йому гроші, він відмовився і сказав, що більше не буде йому давати гроші, після чого останній пішов. Через деякий час Правда знову постукав у двері, він пішов відчинити, з метою прогнати Правду. Коли двері відчинив, ОСОБА_14 відштовхнув його в результаті чого він розбив ліву брову і від удару відлетів у шафу. Таким чином Правда зайшов у квартиру. Після чого, я пішов до комоду і взяв 200 грн. однією купюрою і віддав Правді, щоб він його не чіпав. Він бачив, що той тримав щось біля карману предмет схожий на ніж, гроші віддав йому, бо боявся. Правда пригрозив йому, якщо він щось розповість, пошкодує. Кошти йому не повернули.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 підтримала позицію свого представника. Пояснила, що їй подзвонив син і сказав, що до них до дому приходив ОСОБА_5 , який вимагав у нього гроші в розмірі 200,00 грн., погрожував ножем, вдарив його дверима і пішов. Вона працює у м. Дніпрі, коли приїхала до дому там вже була її сестра, яка до її приходу обробила сину брову. Як пояснив їй син, ОСОБА_15 подзвонив у двері, син відчинив, ОСОБА_15 дверима відштовхнув сина, розбивши цим йому брову.

Представник потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що у діях особи щодо якої застосовуються заходи виховного характеру дійсно були наявні суспільно небезпечні діяння, які підтверджені наявними матеріалами справи які були досліджені. Дійсно мало місце напад з метою заволодіння майном, як було доведено та встановлено у судовому засіданні, але стосовно виду та міри заходу примусового характеру зазначив, що особа щодо якої такі заходи застосовуються не стала на шлях виправлення і на даний час становить суспільну небезпеку не лише для самого потерпілого, а і для інших. Підтримує прокурора стосовно наявності у діях ознак суспільно небезпечного діяння проте, просить суд застосувати виховні заходи у формі направлення до спеціального виховного навчального закладу.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що у підлітковому віці у ОСОБА_16 спостерігалася девіантна поведінка, зараз він навчається в ліцеї, на даний час скарг від громадян міста не надходило, дитина визнає свою вину тому підтримує прокурора і просить застосувати заходи виховного характеру.

Представник ювенальної превенції Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 вважає, що зазначений прокурором захід виховного характеру сприятиме перевихованню малолітнього ОСОБА_5 , а тому просила клопотання задовольнити.

Отже, окрім повного визнання своєї винуватості, вина неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- показами свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що 02 лютого 2022 року їй подзвонила її сестра, мати потерпілого, щоб вона поїхала забрати племінника, у нього була розбита брова, ОСОБА_18 сказав, що приходив Правда, вибив двері, з ножем вимагав у нього гроші, ОСОБА_19 йому дав 200 грн.

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 02.02.2022 року від ОСОБА_9 , громадянином ОСОБА_5 по відношенню до її сина ОСОБА_8 ;

- висновком судово-медичної експертизи №36 від 02.02.2022 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесне ушкодження обличчя, у вигляді забитої рани шкіри правої брови, яке відноситься до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я; (а.к.п. 14-15);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 09.02.2022 року та від 20.02.2022 року та фототаблицями до нього, за участю потерпілого ОСОБА_8 , під час яких потерпілий відтворив обставини та обстановку вчинення кримінального правопорушення відносно нього, а також механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень; (а.п.25-27, 46-47);

- протоколом огляду місця події від 20.02.2022 року, за участю ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 41-42);

- додатковим висновком судово-медичної експертизи №37 від 10.02.2022 року, відповідно до якого судово-медичні експертні дані щодо характеру та локалізації тілесного ушкодження обличчя потерпілого ОСОБА_8 не суперечать ймовірному механізму його спричинення, викладеному у представленому в протоколі проведення слідчого експерименту за участі самого потерпілого. (а.к.п. 29-30);

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним вчинення малолітнім ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я та з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час вчинення суспільно-небезпечного діяння йому виповнилось 13 років.

Згідно ч. 1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років, а ч. 2 вказаної статті передбачає, що особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за ряд злочинів, серед яких відсутній злочин передбачений ст. 187 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на час вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг чотирнадцятирічного віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_5 на момент вчинення даного суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, то до нього необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно з ч.2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього кодексу.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України).

Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

При розгляді клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння яке згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, дані про особу малолітнього, характеристику малолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого.

ОСОБА_5 свою винуватість визнав та розкаявся у вчиненому, до відповідальності раніше не притягувався, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебуває на обліку у лікаря психіатра, має статус дитини-сироти, за місцем проживання характеризуються нейтрально. ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 13 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застосовується судами до неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

При цьому до спеціальних навчально-виховних установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.105 КК України, вбачається, суд може застосовати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

З огляду на викладене, враховуючи особу неповнолітнього ОСОБА_5 , який вчинив кримінальне правопорушення у малолітньому віці, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру відповідно до п. 2 ч.2 ст. 105 КК України у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

На думку суду, саме такий захід виховного характеру є необхідним та достатнім для виправлення неповнолітнього ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових суспільно-небезпечних діянь.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , який вчинив кримінальне правопорушення у малолітньому віці примусових заходів виховного характеру.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст. ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000024 від 03.02.2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.187 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановити особливі вимоги до поведінки, а саме: справно відвідувати навчальний заклад, заборонити з 20-00 години перебувати у кафе та закладах де продають алкогольні напої на розлив.

Строк застосування заходів виховного характеру визначити до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а саме до 21.04.2026 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1