печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0001701 від 20.08.2024,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2025 (справа №757/27924/25-к) на грошові кошти, вилучені у ОСОБА_4 , а саме 19 560 доларів США, 250 Євро та 168 300 грн.

Мотивуючи означене клопотання, адвокат вказує, що 20.06.2025 задоволене клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № №0001701, внесеному до ЄРДР 20.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.5 ст.191 КК України, щодо грошових коштів, вилучених у ОСОБА_4 , а саме 19 560 доларів США, 250 ЄВРО та 168 300 гривень, які нібито належать останній. Згідно мотивувальної частини ухвали слідчого судді від 20.06.2025 метою накладення арешту на зазначене майно є збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Як зазначено в ухвалі, що 05.06.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в результаті якого вилучено: 19 560 доларів США, 250 ЄВРО та 168 300 гривень, щодо яких відсутня документація, яка б підтверджувала їх законне набуття. Вважає, що цей факт не відповідає дійсності, так як до протоколу обшуку чоловіком ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було долучено податкову декларацію за 2024 рік з квитанцією про задекларований дохід у сумі 4,8 млн. грн. 05.06.2025 винесено постанову про визнання речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до якої 19 560 доларів США, 250 ЄВРО та 168 300 гривень визнано речовими доказами. Також, до зазначених в ухвалі підприємств, а саме ПП «ЯРМІЛК» (), ТзОВ «МолГал» (), ТОВ «Миколаївмолпром» (), ТОВ ТД «ДМСЗ» (), ТОВ «ДМСЗ» (), ТОВ «ДМЗ» (), ТОВ «Аспрод» (), ТОВ «Асікс Груп» (), ТОВ «Гран Прі ЛТД» (), а ні сама ОСОБА_4 , а ні підприємства на яких вона працювала (працює), жодного відношення не має. Стороною обвинувачення ототожнені підприємства, які нічого спільного між собою не мають, а в деяких випадках є конкурентами. Оскільки ОСОБА_4 не має будь-якого процесуального статусу в рамках даного кримінального провадження , як і не має будь- якого відношення до такого кримінального провадження, вважають, що наведене в будь- якому разі свідчить про відсутність подальшої потреби в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 до суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, одночасно зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

У судове засідання прокурор не з`явився, до суду надав письмові заперечення та заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить наступного висновку.

Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001701 від 20.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2025 (№757/27924/25-к) накладено арешт на майно, вилучене 05.06.2025 під час проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 19 560 доларів США, 250 ЄВРО та 168 300 гривень, які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.10.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2025 (№757/27924/25-к) вбачається, що підставами накладення арешту є забезпечення кримінального провадження, а саме забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів, ОСОБА_4 не є підозрюваною та/або обвинуваченою у кримінальному провадженні № 0001701 від 20.08.2024.

Надана податкова декларація чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтверджує законне джерело походження грошових коштів подружжя за 2024 рік з квитанцією про задекларований дохід у сумі 4,8 млн. грн.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірну власність ОСОБА_4 .

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, як наслідок, таке майно підлягає поверненню власникам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0001701 від 20.08.2024- задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.06.2025 по справі №757/27924/25-к у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № №0001701, внесеному до ЄРДР 20.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.5 ст.191 КК України, щодо грошових коштів, вилучених у ОСОБА_4 , а саме 19 560 доларів США, 250 ЄВРО та 168 300 гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1