Номер провадження: 11-сс/813/1629/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

представника власників майна ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника власників майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000011, внесеного до ЄРДР 30 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученого 29.07.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання інженера-проектувальника ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон Iphone 15 Pro imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене майно має доказове значення та є достатньо підстав вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власників майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та такою, шо підлягає скасуванню з огляду на нижченаведене:

- оскаржувана ухвала є просто копією клопотання слідчого про арешт майна, без будь-якого розгляду та встановлення обставин справи. Тобто, суд першої інстанції порушив основоположні принципи та засади кримінального судочинства;

- у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали вказано, що ОСОБА_8 користується номерами телефону - НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , проте, під час обшуку було вилучено інший мобільний телефон, який належить дружині ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ;

- слідчим не надано до суду жодного доказу на підтвердження своєї позиції у клопотанні про арешт майна, а слідчим суддею повністю проігноровано той факт, що клопотання слідчого повинно гуртуватися на доказах, які саме слідчий суддя повинен досліджувати та вказувати, як підстави для обґрунтування своєї позиції;

- відповідно до частини 6 статті 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. З огляду на це, вважаємо, що відповідно до цієї норми такий строк винесення ухвали про арешт тимчасово вилученого закінчився 02 липня 2025 року, а розгляд справи призначений на 05 липня 2025 року. У зв`язку з чим, вилучене майно повинно бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційного скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а метою, крім іншого, забезпечення спеціальної конфіскації (ч.ч.1-2 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000011, внесеному до ЄРДР 30 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно клопотання про арешт майна, за версію органу досудового розслідування посадові особи КП «Чорноморськводоканал» () під час реалізації проекту (фінансування здійснює міжнародна організація ООН ЮНІСЕФ) по забезпеченню сталого управління водопостачання та гігієни, зменшення екологічної проблеми та покращення доступу до чистої води, шляхом зловживання службовим становищем вступили у злочинну змову з посадовими особами приватного підприємства (підрядника) тa представниками міжнародної організації, привласнили грошові кошти, виділені на реалізацію вказаного проекту, чим спричинили нанесення збитків місцевому бюджету у значних розмірах.

Встановлено, що ЮНІСЕФ підписав договір з Чорноморською громадою Одеської області щодо реконструкції головної каналізаційно-насосної станції міста, яка розташована по вулиці Паркова, 23 у м. Чорноморськ. Загальна сума договору складає 12.7 млн. грн. (11 млн. грн. виділено міжнародною організацією ООН ЮНІСЕФ, та 1.7 млн. грн. виділено з місцевого бюджету Чорноморською міською радою).

З метою реалізації вказаного проекту КП «Чорноморськводоканал» 06 вересня 2024 року проведено тендер із закупівлі послуг з реконструкції вказаної ГКНС, за результатами якого обрано переможця (виконавця робіт)ПП «Южспецтрейд» (код ЄРДПОУ 3743386), зареєстроване за адресою: Одеська область, м. Південне, вул. Будівельників 9, приміщення XV).

Так, за ініціативи ОСОБА_11 з метою реалізації протиправної схеми щодо заволодіння грошовими коштами, які виділені на реконструкцію вказаної КНС міжнародною організацією ЮНІСЕФ, 28.02.2025 КП«Чорноморськводоканал» проведено тендер, щодо коригування проектно-кошторисної документації об?єкта, перемогу в якому за сприянням ОСОБА_11 , отримало ТОВ «ТК ПРОЕКТ», загальна сума проведеного тендеру складає 150 645,00 гривень.

Однак директор КП «Чорноморськводоканал» ініціював розірвання основного договору між КП «Чорноморськводоканал» та ПП «Южспецтрейд» щодо реконструкції ГКНС, мотивуючи вказані дії тим, що нібито під час проведення робіт з реконструкції КНС, підрядник виконав на даному етапі обсяг робіт на ту суму, яку було заплановано кошторисом, однак виникла необхідність у проведенні інших видів робіт, які не були передбачені проектом та кошторисом та в послідуючому укладено прямий договір на виконання будівельних робіт по завершенню, які вже фактично завершені.

Встановлено, з метою зменшення витрат на реалізацію проекту, не виконано основні вимоги проекту по заміні покрівлі на ГКНС (не було встановлено пароізоляційну плівку; пінополістирол 70 MM; гідроізоляційну плівку; армуючу сітку; стяжку - 60 мм; руберойд) з улаштуванням водовідведення. Відведення дощових вод виконати зовнішнім водостоком з відведенням стоків на вимощення, а також, не здійснили улаштування фундаменту під насос No1 (H-1), No2 (H-2).

Отримана інформація, що до вказаної протиправної діяльності причетний ОСОБА_11 , який перебуває на посаді директора КП «Чорноморськводоканал» (код ЄРДПОУ32927654), неодноразово надавав вказівки своїм підлеглим щодо імітації проведення робіт під час планових перевірок співробітниками ЮНІСЕФ ходу робіт з реконструкції головної КНС м. Чорноморська.

Крім того, встановлено, що розробку проекту реконструкції ГКНС м.Чорноморська здійснювало ТОВ «ТК ПРОЕКТ» , зареєстроване за адресою: м. Одеса, вул. М. Бабаджаняна, 20, інженером-проектувальником якого являється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, зареєстрований та фактично мешкає: АДРЕСА_1 користується номерами телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

ОСОБА_11 з метою реалізації своїх протиправних намірів вступив у злочинні змову з ОСОБА_8 для коригування останнім проектно-кошторисної документації об`єкта щодо реконструкції ГКНС та подальшого штучного завищення обсягів проведених ремонтних робіт та неврахування робіт, які не були виконані, але передбачених проектом.

Так, за ініціативи ОСОБА_11 з метою реалізації протиправної схеми щодо заволодіння грошовими коштами, які виділені на реконструкцію вказаної КНС міжнародною організацією ЮНІСЕФ, 28.02.2025 КП «Чорноморськводоканал» проведено тендер, щодо коригування проектно-кошторисної документації об`єкта, перемогу в якому за сприянням ОСОБА_11 , отримало ТОВ «ТК ПРОЕКТ». Загальна сума проведеного тендеру складає 150 645,00 гривень.

За наявними даними на теперішній час роботи з реконструкції ГКНС, ПП «Южспецтрейд» фактично виконані на 100% від запланованого обсягу.

Однак, ОСОБА_11 , вступивши в змову з ОСОБА_12 , ініціював розірвання основного договору між КП «Чорноморськводоканал» та ПП «Южспецтрейд`щодо реконструкції ГКНС, мотивуючи вказані дії тим, що нібито під час проведення робіт з реконструкції КНС, підрядник виконав на даному етапі обсяг робіт на ту суму, яку було заплановано кошторисом, однак виникла необхідність у проведенні інших видів робіт, які не були передбачені проектом та кошторисом.

З метою прикриття своєї протиправної діяльності, ОСОБА_11 замовлено проведення експертизи у підконтрольного експерта ( ОСОБА_8 ), який має надати за відповідну грошову винагороду, необхідний йому висновок.

У подальшому, згідно протиправної схеми, що впроваджується між ОСОБА_11 , КП «Чорноморськводоканал» та ПП «Южспецтрейд» укладено прямий договір на виконання будівельних робіт по завершенню реконструкції КНС у розмірі близько 800 тисяч гривень, які фактично проводитись фактично не будуть, а виділені додаткові грошові кошти будуть привласнені учасниками протиправної схеми.

В рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 21 липня 2025 року (справа №947/26824/25, провадження №1-кс/947/10813/25), 29 липня 2025 року в період з 06 години 25 хвилини по 07 годин 31 хвилину проведено обшук за місцем проживання інженера-проектувальника ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон Iphone 15 Pro imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 30 липня 2025 року на підставі постанови слідчого вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст. 93 КПК України).

Слідчим суддею ухвалою від 21 липня 2025 року надано дозвіл на обшук за місцем проживання інженера-проектувальника ОСОБА_8 , з метою відшукання та вилучення, зокрема, терміналів мобільного зв`язку, на яких може міститися інформація щодо вчинення кримінального правопорушення (а.с.53-55 т.1).

Ураховуючи дискреційне право слідчого вирішувати чи вилучати виявлене під час обшуку майно, а також те, що ухвалою слідчої судді прямо надано дозвіл на відшукання вказаного майна, то слідчий суддя мав повне право на прийняття рішення щодо арешту вилученого майна.

Як вбачається з матеріалів провадження та надано відповідну оцінку слідчим суддею, що слідством перевіряється причетність ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення, тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що арештоване майно може мати доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального, оскільки арештоване майно може містити відомості, які мають значення для кримінального провадження, які можливо виявити шляхом проведення комп`ютерно-технічної експертизи та або дослідження із залученням спеціаліста зі спеціальними знаннями у сфері пошуку прихованої, шифрованої та видаленої інформації на цифрових (електронних) носіях інформації.

У свою чергу, під час апеляційного розгляду було встановлено, що постановою слідчого від 01 вересня 2025 року було призначено комп`ютерно-технічну експертизу щодо вилучених мобільних телефонів. Зазначені обставини підтверджують факт здійснення збирання доказів шляхом проведення слідчих дій, тобто можливість виконання завдання щодо збирання доказів, для виконання якого мало місце звернення до слідчого судді із клопотанням, та спростовують твердження апеляційної скарги про відсутність необхідності арешту телефону.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, є корупційним правопорушенням, а корупція, у свою чергу, становить серйозну загрозу верховенству права, демократії та правам людини, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному функціонуванню ринкової економіки, слід дійти висновку, що наявний суспільний інтерес обмеження права власності є пропорційним втручанню у мирне володіння майном мобільним телефоном, а тому, оскільки таке втручання проведено відповідно з вимогами законодавства, безпідставним є твердження в апеляційній скарзі та те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, відповідно до ст.132, 170, 173 КПК України дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та врахувала наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення для осіб, в інтересах яких подані апеляційні скарга, не надано та під час їх розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення у цьому провадженні.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000011, внесеного до ЄРДР 30 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4