Провадження № 1-кс/369/2973/25
УХВАЛА

24.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1, ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним клопотанням звернувся прокурор, в якому просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на земельну ділянку за кадастровим номером :01:040:5440 загальною площею 0,095 га, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі відповідно до витяту за № НВ-021 від 29.06.2021, власником якої відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, є ОСОБА_4 та яка перебуває в користуванні суперфіціарія ОСОБА_5 . Заборонити будь-яким особам та суб`єктам господарювання розпоряджатися, користуватися, відчужувати, ділити, об`єднувати, а також здійснювати будь-які будівельні та підготовчі роботи на земельній ділянці за кадастровим номером :01:040:5440 загальною площею 0,095 га. Заборонити державним органам, органам нотаріату, державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії в тому числі і реєстрацію права власності, реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників, а також видачу будь-яких дозвільних документів на здійснення забудови чи початку підготовчих/будівельних робіт, присвоєння адрес об`єктам будівництва тощо на земельній ділянці за кадастровим номером :01:040:5440 загальною площею 0,095 га.

Клопотання обґрунтоване тим, що сектором дізнання відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється розслідування кримінального провадження № 0000312 від 31.08.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239-1, ст. 356 КК України.

30.08.2024 за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, по вул. Микільсько-Борщагівській, 2, зупинили автомобіль марки «Даф» з д.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , який без дозвільних документів перевозив ґрунт (ЄО № 17838 від 30.08.2024).

31.08.2024 за даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000312 за ч. 1 ст.239-1 КК України.

Крім того, 02.09.2024 до відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУ НП у Київській області надійшла ухвала судді Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/12627/24 від 31.07.2024 за заявою ОСОБА_7 щодо того, що невстановлені особи, вчиняють самоправні дії всупереч установленому законом порядку в АДРЕСА_1 . (ЄО 18075 від 02.09.2024).

02.09.2024 за даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000320 за ст. 356 КК України.

02.09.2024 прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури складена постанову про об`єднання кримінальних проваджень № 0000312 за ч. 1 ст. 239-1 КК України та № 0000320 за ст. 356 КК України, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєний реєстраційний номер № 0000312 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.239-1, ст.356 КК України.

Під час досудового розслідування, виявлено, що невстановлені особи, всупереч установленому законом порядку, вчиняють неправомірні дії, а саме з червня 2024 року розпочали масштабне будівництво багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:040:5440.

Слід наголосити, що цільове призначення земельної ділянки 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Земельного Кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням».

Те ж саме стосується і обов`язків землекористувачів, ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу.

У Наказі Державного Комітету України із Земельних Ресурсів № 548 від 23.07.2010 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» чітко вказано, що землі житлової та громадської забудови мають наступну Класифікацію видів цільового призначення земель, а саме:

-код 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

-код 02.02 - для колективного житлового будівництва;

-код 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Таким чином, на земельній ділянці з цільовим призначенням за кодом 02.01 дозволено будівництво лише житлових будинків садибного типу.

Для будівництва колективного житлового будинку чи багатоквартирного житлового будинку земельна ділянка має мати відповідне цільове призначення, а саме код 02.02 (для колективного житлового будівництва) чи 02.03 (для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку).

Отже на земельній ділянці з цільовим призначенням за кодом 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) будівництво багатоквартирного чи колективного будинку є протизаконним використанням земельної ділянки, тобто не за її цільовим призначенням.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка в АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:040:5440 із цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Крім того, 17.07.2024 власником ОСОБА_4 укладено договір суперфіцію із ОСОБА_5 , на підставі якого останньому надано право забудови земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Ст. 20 п. 5 Земельного Кодексу України зазначає, що використання земельної ділянки визначається її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, тобто визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до Генерального плану с. Софіївська Борщагівка земельна ділянка в с. Софіївська Борщагівка по вул. Микільсько-Борщагівській, 2 із кадастровим номером :01:040:5440 відноситься до садибної забудови.

Таким чином, за цільовим призначення земельної ділянки і генеральним планом міста забудова земельної ділянки дозволена лише садибною забудовою, а не багатоквартирною, як це відбувається по факту.

Державні будівельні норми є обов`язковими для виконання для всіх суб`єктів містобудування, що зазначено у п.1 ДБНів «Сфера застосування».

Визначення садибної забудови дається в ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»:

- п.3.57 Садибна забудова - забудова, що сформована індивідуальними чи зблокованими житловими будинками»;

- п.3.56 Садибний будинок (індивідуальний будинок) житловий будинок з присадибною ділянкою та господарськими спорудами, призначеними для одного домогосподарства»

Під терміном «домогосподарство» мається на увазі одна сім`я, середня розрахункова величина котрої береться величиною в 2,5 особи, що визначено у п.6.1.25 ДБН Б.2.2-12:2019.

Тобто, садибний будинок це одноквартирний житловий будинок для однієї сім`ї, що має безпосередній вихід на присадибну ділянку.

ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» дані наступні визначення:

- п. 3.3 Багатоквартирний житловий будинок житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира. Може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасного типів».

- п. 3.15: Квартира - комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає: основні приміщення житлову (житлові) кімнату та допоміжні приміщення - кухню, ванну кімнату (душову), туалет (або суміщений санвузол), а також передпокій, комору чи вбудовану шафу.

Тому у ДБНі В.2.2-15:2019 п5.17 уточнюється: одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім`єю.

При цьому забудовником до реєстру будівельної діяльності на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва зареєстровані наступні документи:

-проектна документація PD01:3704-8603-1319-2278;

-містобудівні умови та обмеження MU01:0880-8734-5096-3991;

-повідомлення про початок виконання будівельних робіт ІУ51.

Усі ці документи містять інформацію про те, що на земельній ділянці із кадастровим номером :01:040:5440 здійснюється нове будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку, що не відповідає дійсності, оскільки насправді там зводиться багатоквартирний будинок.

Отже, на земельній ділянці всупереч цільовому призначенню, за відсутності будь-яких дозвільних документів на будівництво, без дотримання державних будівельних норм, що виключає забезпечення нормативних санітарно-гігієнічних та екологічних вимог, без врахування законних прав і інтересів членів територіальної громади, які проживають на суміжних з будівництвом ділянках, здійснюються протиправні дії щодо будівництва багатоквартирного будинку.

З даного приводу до окружної прокуратури надходить численна кількість скарг від мешканців вулиці та власників ділянок щодо припинення свавілля забудовника, оскільки його дії прямо протирічать чинному законодавству та вносять незручності для сусідів.

У зв`язку з чим, 25.06.2025 згідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/9444/25 від 29.05.2025 проведено огляд земельної ділянки, із застосуванням відеозйомки та із залученням спеціалістів, яка розташована в АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:040:5440 власником якої являється, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_4 та перебуває в користуванні суперфіціарія ОСОБА_5 . Оглядом встановлено: на вказаній вище земельній ділянці будується будинок на момент огляду 2-во поверховий та вище, наявні сходи на кожен поверх, двері та вікна відсутні, через які видно велика кількість майбутніх квартир.

Відповідно до Генерального плану с. Софіївська Борщагівка земельна ділянка в АДРЕСА_1 із кадастровим номером :01:040:5440 відноситься до садибної забудови. А садибний будинок, як вказано у документації це одноквартирний житловий будинок для однієї сім`ї, що має безпосередній вихід на присадибну ділянку, а цільове призначення земельної ділянки, яка оглядалася 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

13.10.2025 допитано в якості свідка мешканку с. Софіївська Борщагівка, яка проживає по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , яка пояснила, що проживає за вище вказаною адресою із 1999 року. За адресою: АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво трьох поверхової будівлі, зовні схожа на багатоквартирний будинок та на даний час мається вже 4 поверх. Вказане будівництво розпочалось в минулому році, яке триває по теперішній час. Також їй відомо, що на вказаній земельній ділянці з цільовим призначенням дозволено будівництво лише житлових будинків садибного типу. Для будівництва колективного житлового будинку чи багатоквартирного житлового будинку земельна ділянка має мати відповідне цільове призначення, для колективного житлового будівництва чи для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Отже на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) будівництво багатоквартирного чи колективного будинку є протизаконним використанням земельної ділянки, тобто не за її цільовим призначенням. Останнім часом, а саме приблизно на протязі 2-х місяців вона звернула увагу, що до вказаної ділянки під`їжджають раніше їй невідомі особи на автомобілях, які цікавляться вказаною ділянкою та будівлею. Під час спілкування з одним із водіїв, їй стало відомо, що люди приїжджають подивитись місцерозташування будинку, з метою придбання квартири у вказаному багатоквартирному будинку, та також їй повідомили люди, які приїжджають за вказаною вище адресою, що приблизна кількість квартир буде складати 48 та в вони вибирають найкраще місцерозташування квартири.

13.10.2025 допитано в якості свідка мешканця с. Софіївська Борщагівка, який проживає по АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , який пояснив, що проживає за вище вказаною адресою із 2000 року. За адресою: АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво чотирьох поверхової будівлі, зовні схожа на багатоквартирний будинок. Вказане будівництво розпочалось в минулому році, яке триває по теперішній час. Також йому відомо, що на вказаній земельній ділянці з цільовим призначенням дозволено будівництво лише житлових будинків садибного типу. Для будівництва колективного житлового будинку чи багатоквартирного житлового будинку земельна ділянка має мати відповідне цільове призначення, для колективного житлового будівництва чи для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Отже на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) будівництво багатоквартирного чи колективного будинку є протизаконним використанням земельної ділянки, тобто не за її цільовим призначенням. Останнім часом, а саме приблизно на протязі 2-х місяців він звернув увагу, що до вказаної ділянки під`їжджають раніше йому невідомі особи на автомобілях, які цікавляться вказаною ділянкою та будівлею, а також фотографують її та питають, як тут проживати. Під час неодноразового спілкування з невідомими, які приїжджали, йому також стало відомо, що вони приїжджали подивитись місцерозташування будинку, з метою придбання квартири у вказаному багатоквартирному будинку, приблизна кількість квартир буде складати більше 40 можливо ще більше 50. Мешканці дуже обурені будівництвом та категорично проти подальшого будівництва вказаного багатоповерхового будинку, тому що він будується з порушеннями діючого законодавства.

Згідно викладеного вище, в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 КПК України, представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Стаття 22 КПК України зазначає, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Також, ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Іншим способом, окрім як накласти арешт на вказані земельну ділянку із забороною розпорядження, відчуження та користування ними, неможливо забезпечити збереження речових доказів, адже вони використовувались як знаряддя вчинення злочину, зберегли на собі сліди у вигляді збудованих будівель, а їх стан на теперішній час підтверджує наявність інших обставин, які підлягають встановленню у ході слідства, а саме вид і розмір, завданої шкоди.

Відтак, наявні обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза пошкодження, знищення чи спотворення речового доказу, який використовувався для вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди.

Незастосування даного заходу забезпечення суттєво зашкодить кримінальному провадженню та призведе до втрати (зникнення) речових доказів, що унеможливить встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Необхідно врахувати, що потреба у накладенні арешту також зумовлюється також необхідністю забезпечення можливості поновлення в подальшому порушеного права власності потерпілого за цим кримінальним провадженням.

Незастосування заборони на використання чи розпорядження майном може призвести до його подальшого незаконного використання, відчуження та настання інших тяжких наслідків, які в тому числі перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

25.06.2025 дізнавачем складена постанова про визнання речовим доказом у даному кримінальному провадженні об`єкт кримінально-протиправних дій, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:040:5440, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Метою арешту є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор не з`явився. Виклик особи, щодо майна якої розглядається клопотання, судом не здійснювався.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх обґрунтування, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні вказаного клопотання з таких підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Оскільки до клопотання долучені дозвільні документи на будівництво будинку до 12 метрів висотою, житловою площею 1036 м2 з кількістю кімнат - 48, заборона будь-яким особам та суб`єктам господарювання розпоряджатися, користуватися, відчужувати, ділити, об`єднувати, а також здійснювати будь-які будівельні та підготовчі роботи на земельній ділянці за кадастровим номером :01:040:5440 загальною площею 0,095 га за таких обставин призведе до надмірного обмеження права власності особи без достатніх для цього підстав.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 170 - 173, 175, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 31.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1, ст. 356 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову у арешті майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1