Справа № 932/4593/22
Провадження № 1-кс/932/1004/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 , про зміну місця зберігання майна та передачу його на відповідальне зберігання,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, в якому володілець майна ОСОБА_3 просить змінити місце зберігання арештованого майна, а саме транспортного засобу «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 (Республіка Польща), 2005 р.в. та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_3 з покладенням обов`язку зберігання вказаного транспортного засобу за адресою: АДРЕСА_1 до скасування у встановленому порядку арешту на це майно.

В судове засідання володілець майна ОСОБА_3 не з`явився. повідомлений у встановленому порядку.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому порядку.

Вважаю можливим розглянути клопотання у відсутність вказаних осіб та без фіксування кримінального провадження технічними засобами, що передбачено ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року накладено арешт на транспортний засіб автомобіль «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 (Республіка Польща), 2005 р.в. із забороною відчуження, розпорядження та користування. На теперішній час даний арешт не скасовано.

За положеннями п. 3 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан.

До повноважень слідчого судді не віднесено вирішення долі речових доказів, які мають значення для кримінального провадження, оскільки питання щодо речових доказів вирішується судом при постановленні вироку, що випливає зі змісту ст. 335 КПК України.

В той же час зміна місця знаходження арештованого майна чи передача його на відповідальне зберігання третім особам, власнику або володільцю, буде порушенням процесуального порядку накладення та скасування арешту на майно, оскільки тим самим будуть порушені заборони користування чи володіння. Слідчим суддею самостійно не визначалось місце зберігання цього майна, тому й змінити його чи передати на відповідальне зберігання, не вбачається можливим. В той же час, слідчий може самостійно вирішувати питання про передачу майна на відповідальне зберігання.

Таким чином, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 , про зміну місця зберігання майна та передачу його на відповідальне зберігання, оскільки слідчий суддя не наділений такими повноваженнями. Механізм передачі майна володільцю чи власнику, а так само зміна його місця зберігання чи передання на відповідальне зберігається вирішується виключно через інститут скасування арешту майна (повністю або частково), а не через дії, які просить вчинити заявник.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2. 98, 100, 372, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , про зміну місця зберігання майна та передачу його на відповідальне зберігання, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4