Провадження № 1-кс/331/1896/2025
Справа № 331/5879/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000871, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000871, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 03.10.2025 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хворіла та померла за місцем свого постійного мешкання. Труп оглянуто, без ознак насильницької смерті направлено до КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР.

В якості свідка допитано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сусідом померлої та який пояснив, що у квартирі АДРЕСА_2 , мешкала ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 мешкала сама. Декілька днів вказана жінка з квартири не виходила та на телефонні дзвінки не відповідала, у зв`язку з чим він звернувся до поліції, так як почав хвилюватися за сусідку. Періодично він навідувався до вказаної жінки та приносив їй їжу. Коли приїхали працівники поліції, то було виявлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в своїй квартирі за місцем мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, в якості свідка допитано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше двох років мешкала сама за адресою АДРЕСА_1 , та останнім часом погано себе почувала. Від сусіда ОСОБА_5 вона дізналася, що ОСОБА_4 декілька днів не виходить з квартири та не відповідає на телефонні дзвінки. В подальшому сусід виявив сусідку померлою в квартирі за місцем мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , так як двері квартири були не зачинені.

03.10.2025 року слідчим за вищевказаною адресою, за участю судово-медичного експерта, проведено огляд місця події. В ході огляду місця події у квартирі АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без видимих ознак насильницької смерті. В ході ОМП у приміщенні квартири виявлено та вилучено:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , упаковані до спецпакету PSP 1427040;

- банківську пластикову картку, упаковано до спецпакету PSP 1427039;

- грошові кошти в сумі 67610 гривень 00 копійок, упаковано до спецпакету PSP 2452679.

На теперішній час з метою проведення подальшого досудового розслідування, призначення судових експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені речі.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути клопотання без його участі та задовольнити в повному обсязі.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, приходить до такого.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Метою арешту майна є - збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. ( ч.2 ст. 170 КПК).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000871 від 04.10.2025 за ч. 1 ст. 115 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.10.2025 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хворіла та померла за місцем свого постійного мешкання. Труп оглянуто, без ознак насильницької смерті направлено до КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР.

03.10.2025 року слідчим за вищевказаною адресою, за участю судово-медичного експерта, проведено огляд місця події. В ході огляду місця події у квартирі АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без видимих ознак насильницької смерті. В ході ОМП у приміщенні квартири виявлено та вилучено:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , упаковані до спецпакету PSP 1427040;

- банківську пластикову картку, упаковано до спецпакету PSP 1427039;

- грошові кошти в сумі 67610 гривень 00 копійок, упаковано до спецпакету PSP 2452679.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами, серед іншого, є речові докази, документи.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторонам обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що по відношенню до зазначеного майна, існує сукупність правових підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без застосування тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном тобто арешту, як це передбачено ст.170 КПК України.

На підставі матеріалів клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно, яке було вилучене 04.10.2025 в ході проведення огляду квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , упаковані до спецпакету PSP 1427040; банківську пластикову картку, упаковано до спецпакету PSP 1427039; грошові кошти в сумі 67610 гривень 00 копійок, упаковано до спецпакету PSP 2452679, є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вжиття судом заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вилучені речі є запобіжним заходом кримінального провадження, оскільки у випадку їх приховування, пошкодження чи розпорядження ними, можуть настати вкрай негативні наслідки.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 117, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000871, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події 03.10.2025 року у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , а саме:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , упаковані до спецпакету PSP 1427040 ;

- банківську пластикову картку № НОМЕР_1 , упаковано до спецпакету PSP 1427039;

- грошові кошти в сумі 67610 гривень 00 копійок, упаковано до спецпакету PSP 2452679.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1