Справа № 168/922/25
Провадження № 1-кп/168/101/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

06 жовтня 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої сторони - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 09 вересня 2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 05 вересня 2025 року близько 06-ої години знаходився в лісовому масиві виділу № 2 кварталу № 52 Старовижівського лісництва Ковельського надлісництва філії "Поліський лісовий офіс" ДП "Ліси України". Це знаходилось неподалік с. Нова Вижва Ковельського району Волинської області. В порушення вимог статей 67-70 Лісового кодексу України та Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо використання лісових ресурсів» від 23.07.2007 за №761 обвинувачений ОСОБА_4 тоді ж діявумисно, всупереч встановленому порядку заготівлі лісо деревини. Останній незаконно, без спеціального дозволу, з корисливих мотивів, мав на меті здійснення незаконної порубки деревини для подальшого використання її у власних потребах. Обвинувачений ОСОБА_4 при цьомуза допомогою бензопили марки "Stihl" здійснив незаконну порубку семи сиро ростучих дерев породи "Вільха чорна" з діаметрами пнів : 26 см, 24 см, 24 см, 28 см, 32 см, 36 см та 22 см, відокремивши стовбур дерева від кореня. Після вищезазначених дій, обвинувачений ОСОБА_4 погрузив на гужову підводу з конем, частину колод дерев породи "Вільха чорна". Після чого останній здійснив незаконне перевезення, незаконно зрубаної деревини на територію свого домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому обвинувачений ОСОБА_4 продовжив свій злочинний умисел. 09 вересня 2025 року близько 07-ої год. ранку обвинувачений ОСОБА_4 знову прибув на місце порубки, щоб забрати решту незаконно зрубаної деревини. Тоді ж останній був виявлений працівниками Старовижівського лісництва.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв істотну шкоду державним інтересам в особі філії "Поліський лісовий офіс" ДП "Ліси України" на загальну суму 48336 грн. 55 коп. Що у двадцять і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно до статті. 246 КК України є істотною шкодою.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене частиною 1 статті 246 КК України, а саме: незаконну порубку дерев у лісах, перевезення незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду.

Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту.

Досліджені під час судового розгляду докази винуватості.

Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, погодився надати суду свої пояснення. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що лісорубного квитка не мав. Коли другий раз поїхав за деревиною, то був виявлений працівниками лісового господарства. Вину визнав повністю, щиро розкаявся. Зазначив, що матеріальну шкоду відшкодував повністю.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень частини 3 статті 349 КПК України, оскільки він повністю розуміє весь обсяг пред`явленого обвинувачення, в повному обсязі та беззастережно визнає свою провину у скоєнні зазначеного злочину, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх, а також допитувати інших осіб, немає ніякої необхідності.

Позиція представника потерпілої сторони

В судовому засіданні представник потерпілої сторони - ОСОБА_5 , не заперечив щодо застосування положень частини 3 статті 349 КПК України.

Докази, які дослідженні в судовому засіданні

З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень частини 3 статті 349 КПК України, представника потерпілої сторони,роз`яснивши додатково обвинуваченому сутність висунутого обвинувачення, правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останній погодився, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення частини 3 статті 349 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції. Тому суд, у відповідності до вимог частини 3 статті 349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченого, представника потерпілого та з`ясуванням даних про особу обвинуваченого. При цьому судом обвинуваченому та іншим учасникам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 09 вересня 2025 року, відомостей наданих сторонами у судовому засіданні, суд погоджується із кваліфікацією кримінального правопорушення органом досудового слідства та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, тобто незаконна порубка дерев у лісах, перевезення незаконно зрубаних дерев, що заподіяли істотну шкоду, є доведеною в повному обсязі.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пункті 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, представника потерпілого, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Ретельно дослідивши в повному обсязі й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм правову оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та є допустимими і достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 246 КК України.

Щодо призначення міри покарання.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати в дохід держави деревину. Бензопилу та гужову підводу з конем червоної масті - повернути власнику. Зрізи пнів - знищити. Арешт відповідно до ухвали від 15 вересня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області про арешт майна - скасувати. Цивільний позов не заявлявся. Витрати на залучення експертів відсутні. Матеріальна шкода обвинуваченим відшкодована повністю.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що претензій до обвинуваченого не має. Бо матеріальна шкода відшкодована ним повністю в розмірі 48336.55 грн. Про що його було повідомлено лише усно. Квитанція знаходиться в матеріалах справи. Щодо призначення міри покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки не заперечив. Просив застосувати спеціальну конфіскацію щодо деревини. Обвинувачений щиро розкаявся, вказав, що більше такого робити не буде.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд застосувати відносно нього покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки. Оскільки ніде не працює.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є об`єктивними, допустимим та належними, що узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України та суд кваліфікує їх за ознаками: незаконна порубка дерев у лісах, перевезення незаконно зрубаних дерев, що заподіяла істотну шкоду.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні статті 19 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за якими суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, суд враховує положення статті 9 Конституції України, частини 2 статті 8 КПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, виходячи з положень частини 4 статті 12 КК України, віднесено законом до нетяжких злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Суд висновує, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно статті 67 КК України судом не встановлено.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією частиною 1 статті 246 КК України, передбачено покарання у видіштрафу від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Так, відповідно до частини 4 статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 1 статті 246 КК України є нетяжким.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином України, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до нетяжких злочинів, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, пост кримінальну законослухняну поведінку, повне відшкодування матеріальної шкоди, а також позицію прокурора та представника потерпілого, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не є особою суспільно небезпечною, яка підлягає ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, у сукупності із даними, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що покарання треба визначити в межах санкції частини 1 статті 246 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги статтей 131, 132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його застосування.

Тому,суд висновує, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Вирішення питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Кримінальним правопорушенням заподіяно матеріальних збитків, які відшкодоавні обвинуваченим. Судові витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів судом вирішити в порядку вимог статті 100 КПК України.

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави: деревину породи вільха в кількості 14 колод загальним об`ємом 1,2 метри кубічні.

Ухвалою від 15 вересня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області наклали арешт на тимчасово вилучене майно, шляхом позбавлення права на його володіння, користування та розпорядження, а саме:

- сім зрізів з пнів з наступними діаметрами: 26 см, 28 см, 24 см, 32 см, 36 см, 22 см, 24 см;

- гужову підводу з конем червоної масті та бензопилу марки "STHILL 180" власником якого являється ОСОБА_6 , 1972 року народження, жителька АДРЕСА_1 та користувачем яких являється ОСОБА_4 , 2003 року народження;

- два зрізи з комлевих частин колод з діаметрами: 24 см, 36 см;

- деревину породи вільха в кількості 14 колод загальним об`ємом 1,2 метри кубічні.

Накладений арешт ухвалою від 15 вересня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області підлягає скасуванню відповідно до частини 4 статті 174 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України, а саме: - сім зрізів з пнів з наступними діаметрами: 26 см, 28 см, 24 см, 32 см, 36 см, 22 см, 24 см, два зрізи з комлевих частин колод з діаметрами: 24 см, 36 см - знищити;

- гужову підводу з конем червоної масті та бензопилу марки "STHILL 180" власником якого являється ОСОБА_6 , 1972 року народження, жителька АДРЕСА_1 та користувачем яких являється ОСОБА_4 , 2003 року народження -повернути власнику;

Цивільний позов не заявлявся. Витрати на залучення експертів відсутні.

На підставі викладеного,

керуючись статтями 50, 59-1, 65, 96-1, 96-2, 246 КК України,

статтями 7, 100, 124, 174, 349, 367-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України,

суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України і призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

На підставі пунктів 1, 2, 3 частини 2 та пункту 4 частини 3 статті 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Початок строку відбування покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації в порядку виконання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов не заявлено, судові витрати відсутні. Витрати на залучення експертів відсутні.

Завдана кримінальним правопорушенням шкода державі у сумі 48336,55 (сорок вісім тисяч триста тридцять шість гривень п`ятдесят п`ять копійок) гривень відшкодована в повному обсязі.

Накладений арешт ухвалою від 15 вересня 2025 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області відповідно до частини 4 статті 174 КПК України, - скасувати.

Речові докази:

- сім зрізів з пнів з наступними діаметрами: 26 см, 28 см, 24 см, 32 см, 36 см, 22 см, 24 см, два зрізи з комлевих частин колод з діаметрами: 24 см, 36 см - знищити;

- гужову підводу з конем червоної масті та бензопилу марки "STHILL 180" власником якого являється ОСОБА_6 , 1972 року народження, жителька АДРЕСА_1 та користувачем яких являється ОСОБА_4 , 2003 року народження - повернути власнику.

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави: деревину породи вільха в кількості 14 (чотирнадцять) колод загальним об`ємом 1,2 метри кубічні.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених статтею 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Оскарження в апеляційному порядку вироку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Вирок ухвалений і надрукований в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя ОСОБА_1