Провадження № 11-кп/811/525/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 194 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025 року за ч.2 ст. 194 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання 29.07.2024 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 221082,24грн. (двісті двадцять одну тисячу вісімдесят дві гривні двадцять чотири копійки) у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100000,00грн. (сто тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 , 29.07.2024, перебуваючи у місті Львові, маючи умисел на знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи що майно, яке внаслідок його злочинних дій у подальшому буде знищено, йому не належить, взявши з собою пластикову пляшку ємністю 3 літри, всередині якої знаходилась горюча речовина, приблизно о 03 год. 20 хв. підійшов до транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Opel», моделі «Meriva», із реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був припаркований поруч із будинком № 11 по вулиці Торф`яній у місті Львові, де реалізуючи свій злочинний умисел, вилив на капот зазначеного автомобіля та під цей автомобіль горючу речовину із згаданої вище принесеної ним пластикової пляшки, після чого за допомогою запальнички, приблизно о 03 год. 25 хв. підпалив цю горючу речовину, у результаті чого згаданий вище транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Opel», моделі «Meriva» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , загорівся. Після цього, візуально переконавшись, що запланований ним для знищення автомобіль горить, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік.

Внаслідок пошкодження транспортного засобу, спричиненого його умисним підпалом, а саме: автомобіля марки «Opel», моделі «Meriva» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , його власниці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно матеріальну шкоду відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/114-24/17614-АВ від 09.08.2024, у розмірі 287305,73 (двісті вісімдесят сім тисяч триста п`ять гривень 73 копійки) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить переглянути його справу, оскільки вважає, що вирок суду першої інстанції є надто суворий. Зазначає, що він щиро розкаявся, відшкодував потерпілій 35% завданої шкоди. Просить врахувати, що він був волонтером та допомагав ЗСУ.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить змінити оскаржуваний вирок в частині пом`якшення призначеного покарання до 3-х років позбавлення волі, оскільки, на його думку, покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; а також - в частині зменшення сум, які підлягають стягненню, зокрема моральної шкоди - до розміру 15 000 грн.

В обґрунтування зазначає, що згідно із висновком судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/114- 24/17614/АВ від 09.08.2024 потерпілій ОСОБА_9 29.07.2024 заподіяно матеріальну шкоду на суму 287 305,73 грн., що є меншою за 1 514 х 250=378 500 грн., і є значною шкодою, але не є великою і не є особливо великою шкодою (1 514x600=908 400 грн.).

Наголошує, що обвинувачений мав намір завдати шкоди лише власнику (користувачу) автомобіля, а не оточуючим, і не саме ОСОБА_9 , а тій особі, котра його напередодні побила, і його, як він вважав, автомобілю.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 за його участі уклав договір-зобов`язання про відшкодування потерпілій ОСОБА_9 повної суми завданих матеріальних збитків до 13.10.2025, а саме: рівними частинами до 13-го числа щомісячно по 24,564,69 грн. (або більшими частинами та/чи достроково) при умові його перебування на волі і можливістю викупити за узгоджену мінімальну ціну у потерпілої, відновити та реалізувати пошкоджений автомобіль марки „Опель,, моделі „Меріва,, із реєстраційним номером НОМЕР_1 після повного відшкодування збитків.

Стверджує, що ОСОБА_6 повідомив про те, що у пошуках роботи звертався до волонтерів та неодноразово приймав активну участь в допомозі, зокрема БФ «Пазл добра», а саме у завантаженні-розвантаженні та пакуванні предметів та речей отриманих від благодійників для подальшої передачі бійцям ЗСУ, а також вніс посильний фінансовий внесок на спеціальний рахунок НБУ для потреб матеріально технічного забезпечення ЗСУ.

Апелянт зазначає, що неофіційно ОСОБА_6 допомагає малолітнім дітям своєї родички та має цивільну дружину, котра орендувала для нього та себе з метою спільного проживання квартиру АДРЕСА_3 .

Підкреслює, що ОСОБА_6 виявив бажання служити в ЗСУ, але у задоволенні відповідного клопотання прокурором було відмовлено.

Наголошує, що суд у вироку врахував лише одну пом`якшуючу обставину - щире каяття, однак не врахував і не обґрунтував відмову - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне часткове відшкодування завданого збитку; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням з ним невстановленої особи, що його побила; а також добровільний внесок для матеріально-технічного забезпечення ЗСУ в розмірі 10 000 грн.

Щодо моральної шкоди, то на думку захисника, потерпіла абсолютно її не обґрунтувала, пославшись лише на те, що вона вимушена користуватись таксі.

На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 представник потерпілої ОСОБА_9 подала заперечення.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які заперечили проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 194 КК України, то слід зазначити наступне.

Санкція ч. 2 ст. 194 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на час розгляду справи в суді першої інстанції перебував в статусі підозрюваного у іншому кримінальному провадженні, обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого, обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів.

Враховуючи усі обставини справи вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суд першої інстанції підставно призначив йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Обране покарання є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , запобігатиме вчиненню ним нових злочинів та повністю відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не знайдено підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у тому числі застосування до нього положень ст. 69-1 КК України. Жодний із наведених в апеляційних скаргах стороною захисту доводів, не можуть виправдати протиправні дії обвинуваченого.

Таким чином, доводи захисника та обвинуваченого викладені ними у апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність зменшення суми моральної шкоди, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, і в мотивувальній частині вироку з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України зазначає підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення дотримано в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 звернулася до суду з цивільним позовом, в якому просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 287305,73грн. та моральну шкоду в розмірі 300000грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого їй завдана матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода обґрунтована тим, що внаслідок пошкодження її транспортного засобу, спричиненого його умисним підпалом, а саме: автомобіля марки «Opel», моделі «Meriva» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , їй заподіяно матеріальну шкоду відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/114-24/17614-АВ від 09.08.2024, у розмірі 287305,73грн. Внаслідок пожежі її автомобіль, яким вона з сім`єю щоденно користувалась у повсякденному житті, повністю знищений, відновленню не підлягає, що вимагає придбання нового автомобіля. Крім того вказує, що обвинуваченим повернуто їй двома траншами перед судовими засіданнями 41658,80грн та 24564,69грн., а всього 66223,49грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода,окрім іншого,може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п.9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, стосовно компенсації моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції встановив, що потерпіла ОСОБА_9 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки їй в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно шкоду. При цьому, обґрунтовано суд першої інстанції вказав, що вимога потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу з вини відповідача, суд врахував характер вчиненого діяння, ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан та сімейні обставини, а також душевні страждання, які отримала ОСОБА_9 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , що негативно вплинуло на емоційний та нервовий стан здоров`я потерпілої та її загальне самопочуття, призвело до порушення спокою, та потребувало додаткових зусиль для організації особистого життя та життя у суспільстві, необхідність звернення до суду за захистом, у зв`язку із чим понесено додаткові затрати та моральні переживання, докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості, справедливості, враховує характер і тривалість страждань.

Із встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що внаслідок умисного підпалу транспортного засобу, який був припаркований біля житлового будинку та яким потерпіла щоденно користувалась, остання зазнала істотних душевних переживань, пов`язаних як з самим фактом протиправного посягання, так і з повною втратою майна та необхідністю значних змін у звичному способі життя.

Характер вчиненого кримінального правопорушення раптовий умисний підпал у нічний час у житловій забудові об`єктивно свідчить про наявність у потерпілої відчуття небезпеки, тривоги та порушення спокою, що відповідає змісту моральної шкоди, визначеної ст. 23 ЦК України. Крім того, повне знищення автомобіля, яким потерпіла користувалася у повсякденному житті, спричинило для неї істотні незручності, потребу докладати додаткових зусиль для організації побуту та реалізації щоденних потреб, що також є складовою моральних страждань.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування, обґрунтовано врахував характер і тяжкість наслідків злочину, ступінь вини обвинуваченого, особисті обставини потерпілої та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Стороною захисту не наведено жодних доказів чи доводів, які б свідчили про завищеність розміру або неправильність оцінки цих обставин судом.

Отже, рішення щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої є обґрунтованим і справедливим, підстав для зменшення визначеної судом першої інстанції суми моральної шкоди колегія суддів не вбачає, доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 194 КК України залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4