Номер провадження: 11-сс/813/340/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було частково задоволено скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, та зобов`язано уповноважену особу Київської окружної прокуратури м. Одеси повторно розглянути заяву ОСОБА_6 від 23.03.2025, отриману органом прокуратури і зареєстровану в ІС «СЕД» за №3744-25вх від 05.05.2025, а також проінформувати заявника письмово про результати розгляду.

В решті вимог скарги відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, уповноважений прокурор за змістом Закону, крім процесуального аспекту прийняття і реєстрація заяви про кримінальне правопорушення, повинен й у правовому аспекті проаналізувати заяву про кримінальне правопорушення на наявність в ній відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, заявник, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою, такою що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не зобов`язав прокурора виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України, а саме внести відомості за заявою про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, після чого за приписами ч. 7 ст. 214 КПК України передати наявні в нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу прокуратури виконати вимогу ст. 214 КПК України, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення та надати витяг з ЄРДР заявнику.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 та вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та законною.

Ухвалою судді-доповідача Одеського апеляційного суду від 19 січня 2026 року розгляд апеляційної скарги заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року призначений у режимі відеоконференції з Державною установою "Одеський слідчий ізолятор», де утримується заявник (а.с. 81-82).

Заявник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, з клопотанням про відкладання не звертався.

Відповідно до акту від 29.01.2026 року, який надійшов з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», ОСОБА_6 відмовився від отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 19 січня 2026 року. Таку поведінку апеляційний суд сприймає як небажання заявника приймати участь під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги скорчені строки розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, та той факт, що у даному випадку апеляційним судом вжиті усі можливі заходи для забезпечення участі сторін у судовому засіданні, тому з метою дотриманням розумних строків розгляду справи, колегія суддів, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, що можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до матеріалів скарги, заявник ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальні правопорушення від 23.03.2025, яка була відправлена до Київської окружної прокуратури м. Одеси 30.04.2025 через підприємство поштового зв`язку Укрпошта і отримана адресатом згідно поштового повідомлення 05.05.2025.

У скарзі заявник просить зобов`язати уповноважену особу Київської окружної прокуратури м. Одеси відповідно до вимог ст.214 КПК України внести до ЄРДР відповідні дані за заявою ОСОБА_6 від 23.03.2025 щодо вчинення кримінальних правопорушень суддею Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 та протягом п`яти робочих днів з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР із дотриманням правил підслідності передати наявні матеріали до відповідного органу досудового розслідування, надати заявнику витяг з ЄРДР.

Згідно наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів справи, заяву було зареєстровано в інформаційній системі «Система електронного документообігу органів прокуратури України» (надалі ІС «СЕД») за №3744-25вх від 05.05.2025 (а.с. 20).

Згідно листа в.о. керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 заяву або повідомлення ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення 05.05.2025 було адресовано за підслідністю до Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, для прийняття в межах компетенції рішення в порядку ст.214 КПК України (а.с. 21).

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про те, що прокурор діяв у непроцесуальний спосіб з огляду на наступне.

Системний аналіз положень ст. 214 КПК України, свідчить про те, що слідчий або прокурор отримавши повідомлення, яке містить достатні відомості про вчинення злочину, зобов`язаний внести відомості за такою заявою до ЄРДР навіть у випадку, коли викладені у заяві дані свідчать про те, що злочин не віднесено до його компетенції. І вже потім, на виконання принципу безумовного дотримання правил підслідності, відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України, має передати матеріали такого кримінального провадження до іншого органу досудового розслідування, за рішенням прокурора. Тобто такі дії слідчий, прокурор уповноважений вчинити лише після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а не до цього.

Постанова Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 23 листопада 2021 року у справі №332/1189/18 підтверджує цю позицію. Вона наголошує, що стаття 214 КПК не передбачає можливості не вносити відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, якщо воно не підслідне певному органу.

Надаючи оцінку твердженням апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя безпідставно не зобов`язав уповноважену особу Київської окружної прокуратури м. Одеси внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 23.03.2025 (а.с.3-4), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно із ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Положеннями ч.4 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року №298). Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення до реєстру вносяться, зокрема, відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

За правовою позицією, висловленою в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження №51-8007км18), якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Так, з матеріалів справи не вдається за можливе встановити, чи була надана оцінка заяві ОСОБА_6 від 23.03.2025 щодо вчинення кримінальних правопорушень прокурором на її відповідність ч.5 ст.214 КПК.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов до вірного висновку про необхідність зобов`язати уповноважену особу Київської окружної прокуратури м. Одеси повторно розглянути заяву ОСОБА_6 від 23.03.2025, отриману органом прокуратури і зареєстровану в ІС «СЕД» за №3744-25вх від 05.05.2025.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4