Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Рівне

Справа № 569/22619/25

Провадження № 11-сс/4815/326/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2025 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні №0002752,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 , та застосовано

стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Щастя Щастинського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 18 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вказану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого або обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

На обґрунтування цих вимог зазначив, що стороною обвинувачення не доведено існування наведених у клопотанні ризиків, а слідчим суддею при постановленні рішення не розглянуто можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Також прокурором не доведено ризику переховування від суду, оскільки під час дії воєнного стану законодавством України заборонено перетину чоловіками державного кордону України. Відсутні також в матеріалах справи відомості про вплив ОСОБА_5 на свідків чи перешкоджання здійснення досудового розслідування іншим чином.

Зазначив також, що ОСОБА_5 за своїми релігійними переконаннями не може бути призваний та нести військову службу, оскільки є служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а отже, не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 407 КК України. Право відмови від військової служби або її заміна на альтернативну (невійськову) службу закріплено Конституцією України та неодноразово відображалась у рішеннях Верховного суду та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має постійне місце проживання в м.Ужгород, позитивну характеристику та міцні соціальні зв`язки.

Також зазначено, що суд незаконно - в порушенні вимог ст. 183 КПК не визначив розміру застави та належними чином не обгрунтував вказане рішення. Просить урахувати, що в ОСОБА_5 відсутні стабільні доходи та немає на зберіганні значних коштів, відсутнє нерухоме майно, він має на утриманні хвору матір та дружину, а тому вважає що застава в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 щодо безпідставності апеляційних вимог, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як визначено статтею 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. При цьому, пунктом 4 ч.2 ст. 183 КПК встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

20.10.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На переконання колегії суддів, зібрані органом досудового розслідування докази, зокрема: акт службового розслідування військової частини за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; протоколи допиту свідків;

інші докази, які долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу,

на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині.

При цьому, під час розгляду клопотання, слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, - можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Колегія суддів, перевіривши матеріали за цим клопотанням, вважає такий висновок слідчого судді правильним.

Так, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 та за вчиення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, ризик переховування ОСОБА_10 від органу досудового розслідування є цілком обгрунтованим.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені злочину в умовах воєнного стану, а також відсутність доказів щодо наявності у нього міцних соціальних зв`язків, то вказані обставини дають підстави для висновку про існування ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому підозрюється.

Тому, на думку колегії суддів, такі обставини, у своїй сукупності, свідчать про те, що на даному етапі досудового розслідування більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

Згідно ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258 - 6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК. Отже, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, то слідчий суддя правомірно прийшов до висновку про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_6 про неможливість ОСОБА_5 бути призваним та нести військову службу, оскільки підозрюваний є служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а отже, не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 407 КК України, та його права відмови від військової служби або її заміна на альтернативну (невійськову) службу то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а захист України, її незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України.

Судом у своїх рішеннях неодноразово зазначено, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і згідно Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби. Однак заміна військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на альтернативну (невійськову) службу цим Законом не встановлена.

Тобто Україна запровадила альтернативи військовій службі у мирний час і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка зазнала агресивного нападу з боку Російської Федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання.

Під час ведення війни, коли йдеться про реальну можливість фізичної загибелі сотень цивільних людей і про реальне захоплення держави, навряд чи залучення будь-якого військовозобов`язаного, в тому числі й особи, яка має членство у релігійному об`єднанні Свідків Єгови та сповідує цю релігію, становить такі душевні страждання для людини, які можна порівняти з її смертю в цивільному плані.

Перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військового обов`язку усіма громадянами України, в тому числі й Свідками Єгови. Військовий напад на державу та, відповідно, самооборона проти такої агресії є тим винятковим випадком, який дозволяє державі впроваджувати певні пропорційні обмеження для можливості відмови від військової служби з релігійних мотивів, за яким не можна вести мову про порушення ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже і сама Україна є підписантом вказаної Конвенції, а відтак, якщо її існування поставлено під загрозу внаслідок військового нападу, то очевидним є те, що держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних).

Такого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 15 квітня 2025 року за результатом розгляду справи № 573/406/24 (провадження № 51-317км25).

З врахуванням наведеного, суд не погоджується з доводами захисника про неможливість підозрюваним ОСОБА_5 несення військової служби та її заміни на альтернативну (невійськову) службу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вказана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2025 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ця ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3