ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1738/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, освіта середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У Дарницькому районному суді м. Києва на розгляді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Так як обставини, які слугували підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу на даний час не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_4 просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки обвинувачений раніше не судимий та має постійне місце проживання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого йому злочину, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк протиУкраїни»).

Так, реальним на переконання суду є ризик переховування від суду, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)), а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим.

Дійсним є такий ризик і у розрізі того, що перебуваючи на свободі будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, обізнаність у роботі правоохоронних органів, останній може переховуватися від суду.

Оцінюючи наявність ризику (впливу на потерпілу та свідків, суд виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків, експертів та спеціалістів у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання їх безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілою, які в сукупності дають покази, що підтверджують вину обвинуваченого та з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може здійснювати на них вплив, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінального правопорушення, то обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності на шлях виправлення не став, а зробив подальший свідомий вибір та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Враховуючи вищенаведене та, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав Людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, про що просить сторона захисту, суд, враховуючи вищенаведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, не зможе запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні.

Також суд відповідно до вимог ст.178 КПК України приймає до уваги інші дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він є колишнім працівником поліції та обізнаний з методами роботи правоохоронних органів, має знайомих серед працівників поліції та міцні соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому при винесенні обвинувального вироку.

Враховуючи стадію судового розгляду, суд також вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_5 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором, унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не може запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд, оцінюючи всі докази у їх сукупності вважає, що у даному випадку реальне існування ризиків, які не є абстрактними та ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Відповідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Разом з тим, слідчим суддею було визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, розмір якої, суд вважає за можливе залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331, ч.2 ст. 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України запобіжний захід в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 04.10.2025 року включно.

Залишити раніше визначений ОСОБА_5 розмір застави без змін.

З моменту звільнення ОСОБА_5 ,з-під варти у зв`язку з внесення застави, він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Покласти на ОСОБА_5 ,у випадку внесення застави обов`язки, передбаченні ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; прибувати за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд і в`їзд до України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 5 діб з дня її оголошення до Київського Апеляційного суду.

Суддя: