ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2917/25 Справа № 932/5845/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 жовтня 2025 року включно, без визначення застави.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчинені тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану для визначення такого ризику, доведеним. Також, враховуючи серйозність пред`явленого йому обвинувачення та стадію судового провадження, коли судом розпочато дослідження доказів, потерпілі та свідки сторони обвинувачення не допитані судом, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на вказаних осіб, що також дає суду обґрунтовану підставу для висновку про наявність відповідного ризику.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, від досудового розслідування та суду не ухилявся, має постійне місце проживання, одружений та має на утримані дитину-інваліда від народження, втім констатовано, що вказані обставини не нівелюють встановлені ризики.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби (з 22.00 год. до 07.00 год.), із покладанням на нього зобов`язання виконувати покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Зазначає про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів необхідності продовження виняткового запобіжного заходу.

Вказує, що жодного разу з 01 квітня 2024 року (дата обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), та станом на 13.08.2025 року (дата продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), такі докази прокурором у своїх клопотаннях не були наведені, а в ухвалі суду від 13.08.2025 не зазначені.

Звертає увагу на те, що суд не врахував достатньою мірою відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утримані дитину-інваліда від народження, внаслідок чого дійшов до необґрунтованого висновку про продовження існування заявлених прокурором ризиків.

Окрім цього захисник вказує, що ризики за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України не доведені.

Зазначає, що встановлені раніше слідчим обставини справи прямо не свідчать про те, що ОСОБА_6 вчиняв і міг вчинити зазначене кримінальне правопорушення. Наявність рішення суду в цивільній справі про стягнення боргу, яким було задоволено та частково стягнуто на користь позивача відповідні грошові кошти, отримання яких було підставою для повідомлення ОСОБА_6 про підозру, спростовує обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст.190 КК України.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого кримінального правопорушення. Доводи захисника про зворотне колегія суддів вважає передчасними, оскільки оцінка їм має бути надана при прийнятті у справі остаточного рішення по суті обвинувачення. На даному етапі кримінального провадження суд апеляційної інстанції обмежується констатацією того, що обвинувачення ОСОБА_6 не є очевидно безпідставним.

Обговорюючи питання про наявність щодо ОСОБА_6 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів зважає на те, що відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також існує ризик впливу потерпілого та свідків обвинувачення, які ще не допитані у межах судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачені у даному кримінальному провадженні небезпідставно обвинувачуються у заволодінні у межах вчинення інкримінованих їм діянь значними сумами грошових коштів потерпілих, які останнім не повернуті. Зокрема ОСОБА_6 , згідно із обвинуваченням, особисто отримав від ОСОБА_12 250.000, 00 доларів США, 1.273.175, 97 грн., 16.954, 00 доларів США, 170.000, 00 грн., а щодо решти епізодів зазначено про розподіл між обвинуваченими грошових коштів, отриманих від потерпілих, відповідно до відведеної кожному ролі в структурі злочинної організації.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати наявність в обвинуваченого значених матеріальних ресурсів, які можуть бути використані ним з метою реалізації встановлених ризиків, що свідчить про їх особливу вагомість.

Відтак доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67)

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки вони не містять нових відомостей, істотних для питання, що вирішується, та полягають у тенденційній переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції та враховані достатньою мірою. Наведені захисником в апеляційній скарзі відомості про особу обвинуваченого, які характеризують його позитивно, колегія суддів приймає до уваги, втім з урахуванням вищенаведених обставин не вважає такими, що достатньою мірою знижують вагомість встановлених щодо нього ризиків.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4