ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000698 від 26.12.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне Рівненської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої інженером у ПрАТ «Рівнеобленерго», заміжньої, раніше не судимої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено військовий стан на всій території України з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався, востаннє 16.04.2025 строком на 90 діб.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ) передбачено, що окрім іншого у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Відповідно до Указу Президента №255/2023 від 01.05.2023 продовжено загальну мобілізацію на 90 діб.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, в Україні діє особливий період.

А тому, у зв`язку із введенням воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону України, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі - Правила), затверджено порядок і вичерпний перелік підстав, за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

За змістом п. 2-6 Правил категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України, також визначено ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед них: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відтак, для перетинання державного кордону в період дії воєнного стану зазначені громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи, якими, зокрема, є свідоцтва про шлюб із особою з інвалідністю I чи II групи.

З врахуванням вищевказаного, у ОСОБА_4 , якій було достовірно відомо, що Указами Президента України введено та неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, будучи в офіційному шлюбі із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий є військовозобов`язаний, виник злочинний умисел, пов`язаний із організацією його незаконного переправлення через державний кордон України.

Після чого, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_6 завідомо підроблене ним за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №543835 від 20.06.2024 та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.07.2024, які в сукупності з іншими документами надають право перетнути державний кордон України у період дії правового режиму воєнного стану чоловікам які мають дружин із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, організувала незаконне переправлення через державний кордону України свого чоловіка ОСОБА_6 при цьому керувала його діями, сприяла їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод.

Після чого, ОСОБА_4 , діючи з метою незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_6 , 25.12.2024 прибула разом з ним як дружина, котра має інвалідність ІІ групи, у пункт пропуску «Устилуг Зосін» на автомобілі марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 , через державний кордон України, перебуваючи у пункті пропуску «Устилуг Зосін», що по вул. Левінцова, 60, м. Устилуг, Володимирського району Волинської області, у період часу із 21 год. 30 хв. по 21 год. 46 хв 25.12.2024 засвідчила працівникам ДПС України, достовірність документів про її інвалідність другої групи, котрі були надані у її присутності ОСОБА_6 , що надавало йому законне право перетину державного кордону України, в якості чоловіка, що супроводжує свою дружину інваліда другої групи.

Таким чином, ОСОБА_6 намагався незаконно перетнути державний кордон України, однак був викритий працівниками Державної прикордонної служби України 25.12.2024 о 21 год. 46 хв.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю, пояснила про обставини його вчинення, які є аналогічними тим, що викладені в обвинувальному акті, не оспорювала їх. У скоєному щиро каялася, просила суворо її не карати.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю встановлена в ході судового розгляду, та її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.332 КК України, як організація незаконного переправляння осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, одружена, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання.

Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченої суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання, при цьому враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за ч.1 ст.332 КК України, застосувати вимоги ст. 69 КК України, призначивши їй більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 1 ст. 332 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн.

На думку суду, застосування ст. 69 КК України та призначення покарання у виді штрафу, буде необхідним, достатнім і відповідати основній меті покарання - виправлення засудженого та запобіганню ним та іншими особами вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання і вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1