Справа № 307/1329/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 11-кп/4806/355/21 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, із професійно-технічною освітою, не одружену, не працюючу, раніше не судиму,

-у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано невинуватою та виправдано у пред`явленому обвинуваченні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 не обирався.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 відмовлено.

Речовий доказ автомобіль марки "Skoda Superb", н/з НОМЕР_1 , залишено у ОСОБА_11 .

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Згідно з вироком ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

11.01.2016 р., близько 19-ї год., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки "Skoda Superb" д.н.з. Польщі НОМЕР_1 , почала рух по вул. Залізничній у смт. Буштино в напрямку с. Вонігово, грубо порушуючи вимоги пунктів 1.5. та 21.4. Правил дорожнього руху, якими передбачено: - 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- 21.4. Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу, продовжила рух, на автомобілі не зважаючи на те, що бачила, як пасажир автомобіля потерпіла ОСОБА_10 , відкрила задню праву дверку на автомобілі та хотіла вийти, при цьому ОСОБА_5 , уникаючи зіткнення з невстановленим автомобілем, з`їхала на ліве узбіччя, тим часом ОСОБА_10 вистрибнула з автомобіля та впала на дорожнє покриття, у результаті чого пасажирка автомобіля марки "Skoda Superb" д.н.з. Польщі НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа та забою м`яких тканин потиличної області голови, синця та садна правого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 53 від 27.01.2016 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як вони є небезпечними для життя в момент їх спричинення (зміст та пунктуація збережені).

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_5 , та її захисника, які заперечили доводам апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої сторони, неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпіла сторона належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 не дотримано.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України суд постановляє виправдувальний вирок, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку у таких випадках зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, виправдовуючиОСОБА_5 суд вказав на те, що останній висунуто обвинувачення в тому, що потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок порушення ОСОБА_5 вимог п.п. 1.5. та 21.4. Правил дорожнього руху України, при цьому, стороною обвинувачення не доведено порушення ОСОБА_5 вимог п. 21.4. Правил дорожнього руху України, а саме, те, що водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали, тобто отриманням потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, оскільки таке спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 та показаннями обвинуваченої ОСОБА_5 .

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Виправдовуючи ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в її діяннях складу кримінального правопорушення, суд не дотримався цих вимог закону.

Так, суд належним чином не мотивував, із яких саме причин суд відкидає докази обвинувачення, а саме показання потерпілої ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні підтвердила, що коли вона сіла до автомобіля, за кермом якого була ОСОБА_5 , а на передньому пасажирському сидіння сиділа ОСОБА_12 , двигун автомобіля не працював, між нею та обвинуваченою розпочалася розмова у некоректній формі, після виконання ОСОБА_5 маневру розвороту, коли вона зупинила автомобіль, потерпіла, маючи намір вийти з нього, відкрила дверку та зробила крок однією ногою назовні, у цей час ОСОБА_5 , яка бачила, що дверка автомобіля відкрита, розпочала рух автомобіля, жодних заходів для того, щоб надати можливість безперешкодно, безпечно потерпілій вийти з салону автомобіля не вжила та не зважаючи на те, що ОСОБА_10 фактично випала з автомобіля, - не загальмувала.

Незважаючи на те, що викладені вище показання потерпілої узгоджуються та не суперечать іншим доказам, зокрема, висновкам судово-медичної та судової авто-технічної експертизи, - суд зазначив, що віддає перевагу показанням обвинуваченої ОСОБА_5 , оскільки такі підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 .

Колегія суддів, вважає, що показання свідка ОСОБА_12 слід оцінювати критично, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_12 перебувають у дружніх відносинах, разом приїхали до потерпілої ОСОБА_10 , щоб з`ясувати причини конфлікту, який передував подіям, після того, як потерпіла випала з автомобіля жодною із них не було вжито заходів, щоб безпосередньо переконатися у задовільному стані потерпілої.

За таких обставин судом першої інстанції необгрунтовано при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_5 взято до уваги лише показання обвинуваченої ОСОБА_5 , показання якої є власною версією захисту, та свідка ОСОБА_13 .

Окрім того, згідно висновку судової авто-технічної експертизи, причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, стали допущені ОСОБА_5 порушення вимог п.п. 1.5. та 21.4. Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням наслідків.

Судом першої інстанції відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 623/1354/19 від 26.03.2020 встановлено та вказано у мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, зокрема, констатовано, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 висунуто обвинувачення про порушення нею п.п. 1.5, 21.4 Правил дорожнього рух, унаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, попри те, що суд у вироку вказав на відсутність у діянні ОСОБА_5 порушення вимог п.21.4. Правил дорожнього руху України, зокрема, те, що водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу, - судом не надано оцінку тому, що згідно висунутого ОСОБА_5 обвинувачення обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК, є порушення нею також й вимог пункту п.1.5 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали.

Рішення суду про відсутність у діянні обвинуваченої вказаних порушень жодним чином не мотивовано та не спростовано.

За таких обставин, оскаржуваний вирок не містить переконливого обгрунтування відсутності у діянні ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Враховуючи, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме, показання потерпілої ОСОБА_10 та висновки експертів.

Вказане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження та про невмотивованість висновків суду, викладених у виправдувальному вироку.

Отже, вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, на даний час колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Також слід врахувати положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПКУкраїни зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

Разом з тим, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої повноваження, відповідно до ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17,23,94,95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого, і в залежності від здобутого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2021 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - скасувати, призначивши новий судовий розгляду у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді