ЄУН 389/3162/25
Провадження №1-кп/389/116/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000591 від 20 липня 2025 року стосовно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новогродівка Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, утриманці відсутні, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 15.11.2021 Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, 02.05.2025 звільнений по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

20.07.2025 приблизно о 09.30 год. ОСОБА_4 знаходився поруч з багатоповерховим будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_3 .

Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_4 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, а саме на крадіжку майна з однієї з квартир, розташованих у приміщенні багатоповерхового будинку за вказаною адресою.

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, ОСОБА_4 , обравши для себе місцем скоєння злочину п`ятий під`їзд вказаного будинку, спонтанно піднявся на шостий поверх вищевказаного будинку. Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, за допомогою викрутки, яку приніс з собою, зламав замок на вхідних дверях та проник до приміщення квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_5 . Перебуваючи в приміщенні квартири, ОСОБА_4 з сумки, яка знаходилась на підлозі в приміщенні кімнати, таємно повторно викрав грошові кошти у сумі 40000 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 40000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та надав суду показання, які повністю відповідають викладеному в обвинувальному акті, згідно яких він дійсно у липні 2025 року (точної дати не пам`ятає), вранці знаходився біля багатоповерхового будинку по АДРЕСА_3 , зайшов у під`їзд, піднявся на шостий поверх, підійшов до квартири АДРЕСА_5 , відкрутив ручку викруткою, зламав замок, зайшов до цієї квартири, побачив на підлозі рюкзак, в якому знаходились кошти у сумі 40000 грн., які він викрав та зник з місця злочину, потім поїхав у с.Дмитрівка Кіровоградської області. Через три дні він пішов у банк в м.Олександрія, де його зупинили співробітники поліції, вилучили в нього частину коштів у сумі 17500 грн., а решту грошових коштів він витратив на власні потреби. У скоєному щиро розкаюється, в подальшому планує влаштуватися на роботу, щоб відшкодувати потерпілій завдану шкоду. Позовні вимоги потерпілої визнав у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти розгляду провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України. Міру покарання для обвинуваченого залишає на розсуд суду. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином просить задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та кваліфікацію своїх дій, крім того, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє, усвідомлює зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, обвинувачений та потерпіла у своїй заяві.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, мотив та мету вчиненого злочину, а також дані про особу: те, що він раніше судимий, має не зняту і не погашену судимість, не одружений, утриманці відсутні, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, висновок досудової доповіді, відповідно до якої, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, зокрема, додатково із виконанням заходів, передбачених пробаційною програмою: «Зміна прокримінального мислення».

Відповідно до вимог ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання

ОСОБА_4 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить надання правдивих та послідовних показань.

Відповідно до вимог ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Так, враховуючи вищевикладене, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливий злочин, повністю відбув покарання, його критичне відношення до вчиненого, посткримінальну поведінку, щире каяття та бажання стати на шлях виправлення, позицію сторони обвинувачення про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбуття покарання, та позицію потерпілої, яка міру покарання для обвинуваченого залишила на розсуд суду, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Разом з тим, щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень, передбачених ст.75 КК України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 КК, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Під час вирішення питання про можливість виправлення засудженого без відбування реального покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням беруться до уваги тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи.

За таких обставин, беручи до уваги позицію Верховного Суду України, зазначену у постанові від 26.09.2024, а також з огляду на право судової дискреції (повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості судового рішення тощо), суд переконаний, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який хоча і є раніше судимим, проте повністю відбув покарання, наразі критично ставиться до вчиненого, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, шкодує про скоєне, думку потерпілої, яка міру покарання для обвинуваченого залишила на розсуд суду, а також, враховуючи ступінь суспільної небезпеки особи ОСОБА_4 , який хоча і має місце, однак, з огляду на негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його щире каяття, не є критичним та беззаперечно не свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання та наявна можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України, зокрема, із застосуванням пробаційної програми, що у даному випадку, відповідатиме принципам законності і справедливості, а також буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.

До того ж слід відзначити, що покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в інший передбачений законом спосіб. Покарання повинно визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Згідно з п.1 ч.4 ст.374 КПК України, суд при ухваленні вироку, серед іншого, приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та відсутністю ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але через відсутність міцних соціальних зв`язків існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду , що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання негайно, відповідно до положень ст.377 КПК України.

Стосовно пред`явленого цивільного позову суд зазначає таке.

Пред`явлений потерпілою ОСОБА_5 цивільній позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 22500 грн., завданої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що цивільний позов потерпілою ОСОБА_5 про відшкодування шкоди у сумі 22500 грн., завданої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у викраденні грошових коштів потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 40000 грн. встановлена під час судового розгляду кримінального провадження в суді, при цьому, 17500 грн. було повернуто потерпілій під час досудового розслідування, сума спричиненої шкоди у розмірі 22500 грн. обвинуваченим не оспорюється та цивільний позов обвинувачений ОСОБА_4 визнав у повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд зазначає таке.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілій ОСОБА_5 було завдано моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в 10000 грн. та просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Потерпіла має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а в разі завдання шкоди здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше невстановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021 (справа №147/66/17) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч.1 та п.1 ч.2 ст.23 ЦК України). Виходячи з положень ст.ст.16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц).

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Водночас, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві зазначено, що заподіяна моральна шкода ОСОБА_5 полягає в тому, що їй нанесено значні моральні страждання, через що вона втратила довіру до людей, переживає за своє домоволодіння, її нормальні життєві зв`язки порушені, вона не може продовжувати своє активне громадське життя, що викликає у неї до цього часу душевні страждання.

Судом встановлено, що незаконні дії обвинуваченого ОСОБА_4 дійсно завдали моральної шкоди ОСОБА_5 , що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди суд враховує доведеність вини обвинуваченого та існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між його неправомірними діями та шкодою, завданою потерпілій, характер, тяжкість, обсяг та глибину завданих душевних страждань потерпілої, істотність вимушених змін у її житті, а також, виходячи із засад розумності, співрозмірності та справедливості, визнання обвинуваченим розміру моральної шкоди, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі в цій частині, а саме у розмірі 10000 грн.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення судової дактилоскопічної експертизи складають 3565,60 грн.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 128, 129, 349, 367, 368, 373, 374, 377, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку, наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, а саме: «Зміна прокримінального мислення».

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

У разі звернення вироку до виконання в частині реального відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою з 24 липня 2025 року (з моменту застосування запобіжного заходу) по 13 листопада 2025 року включно (за цим вироком).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 рахунок відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди - 10000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/112-25/11079-Д від 31.07.2025 у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Речові докази:

-цифровий носій у вигляді DVD-диску «VIDEX» з відеозаписами з камер відеоспостереження будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , наданий на запит головою ОСББ вказаного будинку, - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

-частину циліндричного механізму врізного замка, чотири сліди пальців рук, змив з ручки вхідних дверей, сумку чорного кольору, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 (м.Знам`янка) КРУП ГУНП в Кіровоградській області, - знищити.

-грошові кошти в сумі 17500 грн., 12 купюр номіналом 1000 грн., 11 купюр номіналом 500 грн., передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - залишити потерпілій ОСОБА_5 як їй належні.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1