Провадження № 1-кп/646/573/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000543 від 23.02.2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ Харківської обл., українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 111-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на даний час представники влади рф, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів зс рф на території України. 24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан строк дії якого неодноразово подовжувався, отже, в період ч 24.02.2022 по теперішній час на території України діє правовий режим воєнного стану.

Відповідно до Закону України № 2265-ІХ від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що російська федерація (далі - рф) є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Відповідно до п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 № 309 в результаті ведення агресивної війни з боку російської федерації проти України, збройними формуваннями рф з 24.02.2024 по 09.09.2022 було окуповано території м. Куп`янськ, Куп`янського району, зі встановленням контролю над життєдіяльністю вказаного населеного пункту.

Судовим розглядом встановлено, що з метою реалізації спільного злочинного умислу на здійснення інформаційної діяльності у співпраці із державою-агресором та його окупаційною адміністрацією ОСОБА_6 спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, використовували та забезпечували роботу і функціонування на тимчасово окупованій території комплексу технічних засобів електронних комунікацій та споруд, призначених для надання електронних комунікаційних послуг на базі раніше існуючої електронної комунікаційної мережі постачальника електронних комунікаційних послуг ТОВ «Телекомпанії РЕГІОН», який діяв на території Куп`янського району Харківської області під торговою маркою «МОЙ ПРОВАЙДЕР».

ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою між собою спланували використовувати потужності постачальника та спільно з представниками окупаційної адміністрації надавати послуги із приймання/передавання інформаційних продуктів та інформаційних послуг з використанням технічних засобів електронних комунікаційних мереж для потреб мовлення. Надані послуги спрямовано на підтримку держави-агресора та її збройних формувань.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю з особою, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, не пізніше 01 травня 2022 року, точний день та час не встановлено, добровільно зайняв посаду технічного директора електронної комунікаційної мережі під торговою маркою «МОЙ ПРОВАЙДЕР».

В подальшому, починаючи з травня 2022 року, ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, в офісних приміщеннях електронної комунікаційної мережі «МОЙ ПРОВАЙДЕР», за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, пл. Центральна, 34/2, організували протиправну діяльність із ретрансляції мовлення на тимчасово окуповану територію Куп`янського району Харківської області виключно російських телеканалів, з метою поширення телерадіопрограм та передач, в яких містилися матеріали на підтримку держави-агресора та її збройних формувань, у тому числі ідей проросійської спрямованості та геополітичних інтересів російської федерації, агітаційні матеріали, які мали на меті переконати українців, які є жителями окупованих територій, а також українського народу загалом, у тому, що російська федерація і її збройні сили не є їхнім ворогом, з турботою ставляться до жителів окупованих територій, надають їм та готові в подальшому надавати будь-яку допомогу і підтримку, а також нав`язати масовому адресату негативне ставлення до держави Україна та посіяти в українському суспільстві недовіру до органів державної влади України, її Збройних Сил, заперечуючи при цьому здійснення збоку рф агресії відносно жителів тимчасово окупованих територій.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою в групі з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, для здійснення інформаційної діяльності у співпраці із державою-агресором, обіймаючи посаду технічного директора електронної комунікаційної мережі під торговою маркою «МОЙ ПРОВАЙДЕР» надавав відповідні вказівки підпорядкованим інженерам забезпечувати технічні умови для поширення серед населення м. Куп`янськ та Куп`янського району трансляцію російського телевізійного мовлення, в яких містилися матеріали на підтримку держави-агресора, її збройних формувань.

Отже, ОСОБА_6 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, здійснювали свою протиправну діяльність на території Куп`янського району з використанням електронної комунікаційної мережі під торговою маркою «МОЙ ПРОВАЙДЕР» з метою транслювання населенню м. Куп`янськ та Куп`янського району російських телеканалів проросійського контенту на підтримку держави-агресора та її збройних формувань.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, тобто здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора та її збройних формувань, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора та її збройних формувань, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся. Пояснив, що він дійсно з травня 2022 року за адресою: м. Куп`янськ, пл. Центральна, буд. 34/2, був технічним керівником електронної комунікаційної мережі під торговою маркою «МОЙ ПРОВАЙДЕР» без визначеної посади, мав у підпорядкуванні сервісних інженерів, надавав їм технічні вказівки, не здійснював фінансової діяльності, відвідував нараду окупаційної влади разом із іншою особою - ОСОБА_7 , та зазначив, що підтримував роботу мережі. Також зазначив, що погодився на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення через скрутне фінансове становище та погрози з боку збройних формувань держави-агресора, оскільки боявся за власне життя та життя близьких, маючи на утриманні матір, батька, колишню дружину з донькою та співмешканку.

Крім цього, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину знайшла своє підтвердження у показаннях свідків, які були допитані у ході судового розгляду.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що обвинувачений ОСОБА_6 з 29 листопада 2019 року по 29 липня 2022 року працював інженером інформаційно-телекомунікаційних мереж у ФОП ОСОБА_10 . Починаючи з травня 2021 року ФОП ОСОБА_10 працював під торговою маркою «Мій провайдер», реалізовував її послуги з підключення до інтернету та транслювання телебачення. ОСОБА_6 після початку 24 лютого 2022 року тимчасової окупації м. Куп`янськ та Куп`янської міської територіальної громади Харківської області був вимушений продовжувати роботу у ФОП ОСОБА_10 , виконуючи фактично ті ж самі функції, що до окупації, для забезпечення продуктами харчування, одягом та медичними засобами себе та залежних від нього членів його сім`ї. На період тимчасової окупації на утриманні ОСОБА_6 фактично знаходилися: рідна малолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цивільна дружина ОСОБА_8 , малолітня падчерка обвинуваченого ОСОБА_12 , батьки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та бабуся ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_6 допомагав українським військовим в деокупації м. Куп`янськ та Куп`янської міської територіальної громади Харківської області шляхом надання їм інформації про розташування важливих об`єктів окупантів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що давно знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 , оскільки вони працювали разом ще з 2014 року. Під час окупації продовжували надавати ті самі телекомунікаційні послуги.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що під час окупації перебував у м. Куп`янськ та багато років до того працював разом із обвинуваченим. Також зазначив, що під час окупації вони працювали на ФОП, однак хто саме був власником компанії, йому невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що знає обвинуваченого ОСОБА_6 . Під час окупації користувався послугами провайдера Мій провайдер, однак не пам`ятає, які саме канали транслювалися, зазначив лише, що вони були змішаними. Оплату за послуги проводили готівкою у гривнях через термінал.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що під час окупації перебувала у м. Куп`янськ та працювала диспетчером у провайдера Мій провайдер. Також зазначила, що обвинувачений до окупації працював техніком, а під час окупації обіймав посаду головного інженера, здійснював підключення та відключення телебачення й інтернету, при цьому на телебаченні транслювалися російські канали. Розрахунки за послуги проводилися у гривнях. Працювала диспетчером до 01 липня, а що відбувалося після цього - їй невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що під час окупації перебував у с. Куп`янськ-Вузловий, а обвинувачений обіймав посаду головного інженера та здійснював переналаштування іншого зв`язку. Крім того, свідок зазначив, що особисто з обвинуваченим жодного разу не спілкувався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що під час окупації перебував у с. Ківшарівка та працював на телевежі в окупаційній військовій адміністрації. Обвинуваченого ОСОБА_6 він регулярно бачив і познайомився з ним у липні 2022 року, зазначивши, що той працював технічним співробітником. Свідок також повідомив, що обвинувачений казав йому про те, що відповідає за технічну роботу та налаштування інтернету для окупаційної адміністрації. Крім того, свідок зазначив, що обвинувачений мав можливість пересуватися під час комендантської години, оскільки мав відповідний пропуск.

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду показання свідків, які також є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є конкретними та узгоджуються з сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і підстав сумніватися у показах даних осіб суд не вбачає.

Окрім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 12.06.2023;

- протоколом обшуку від 16.07.2024;

- висновком експерта № СЕ-19/121-24/25101-КТ від 11.09.2024 за результатами проведення судової комп`ютерно технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000543 від 23.02.2023;

- протоколом огляду документів від 16.09.2024;

- відповіддю ТОВ «Телекомпанія «Регіон» вих. №3 від 14.03.2023 щодо надання відомостей та документів стосовно діяльності телекомпанії у період лютого-вересня 2022 на території Куп`янського району Харківської області;

- протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 12.06.2023.

Підстави ставити під сумнів вказані вище показання та документи відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів у суду.

Отже, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

За обставин того, що ОСОБА_6 визнав свою провину в повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження відповідно до положень передбачених ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.03.2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вказано, що дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Під час судового розгляду та дослідження доказів, ОСОБА_6 визнав вину у пред`явленому обвинуваченні повністю, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Судом проведений допит обвинуваченого, свідків, дослідження наявних письмових доказів, які, між іншим, також характеризують особу обвинуваченого, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 111-1 КК України, а саме як здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора та її збройних формувань, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 65 КК України суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози та примусу, добровільне надання викривальних показань та прийняття активної участі у розкритті органами досудового розслідування інших кримінальних правопорушень.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 28 КК України).

Враховуючи, що призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його подальшу кримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно з роз`ясненнями у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також необхідно врахувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зі змісту частини першої статті 69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 591/2221/19 при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), необхідно враховувати наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Окрім того, необхідно встановити, що відповідні пом`якшуючі обставини істотно знизили тяжкість вчиненого злочину.

В Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 17.09.2019 у справі № 744/884/17 (провадження № 51-8413км18) вказано, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до ст. 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.

Відповідно до висновків Верховного Суду, які вказані в постанові по справі №161/8834/22 від 06 червня 2023 року, при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Вирішуючи питання про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, суд повинен ураховувати, що обставини (сукупність обставин), які пом`якшують покарання, повинні бути не лише формальними, а мають стосуватися конкретних ознак складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується засуджений, а також обставин його вчинення, безпосередньо впливаючи на суспільну небезпеку кримінального правопорушення, та/або особи, яка його вчинила (зокрема, ролі особи у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки під час виконання об`єктивної сторони, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення). (Постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 07.02.2023 у справі № 187/1548/15-к).

Враховуючи встановленні обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення, підтвердженням чого є послідовні показання обвинуваченого, які узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, добровільне надання викривальних показань та прийняття активної участі у розкритті органами досудового розслідування інших кримінальних правопорушень, вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози та примусу, дані, які характеризують поведінку обвинуваченого під час та після вчинення кримінального правопорушення, відсутність попередніх судимостей, ставлення до вчиненого, а також визнання вини, суд дійшов висновку, що вказані обставини разом з даними про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, йому має бути призначене основне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 6 ст. 111-1 КК України із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, з конфіскацією майна.

Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна підлягають скасуванню.

Належні підтверджені процесуальні витрати у справі складають 3407,76 грн за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи № 19/121-24/25101-КТ від 11.09.2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.12, ч. 2 ст. 28, ч. 6 ст. 111-1 КК України, ст. 69 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 6 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 5 (п`ять) місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, керівні посади в юридичних особах публічного права, зареєстрованих за законодавством України, посади з адміністративно-розпорядчими функціями з надання послуг та обслуговування радіотелевізійних станцій на строк 10 (десять) років, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання 16.07.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 , в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 16.07.2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_6 , на користь держави витрати за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи № 19/121-24/25101-КТ від 11.09.2024 року у розмірі 3407,76 грн.

Скасувати арешт на майно, який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22.07.2024.

Речові докази: ноутбук марки «Lenovo» моделі 81HL з серійним номером Lenovo_MT_81HL_BU_idea_FM_V130 - 15igm з пошкодженнями на екрані у вигляді тріщин у верхньому крайньому куті зліва, з зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «KYOCERA» модель Е6910, імеі НОМЕР_1 з зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Lenovo Dolby» з розбитим екраном, не вмикається, тюнер MAG 250 062016N000124; IPTV приставка 122015j571727 з номерною наліпкою НОМЕР_2 конфіскувати в дохід держави.

Речові докази: предмет, ззовні схожий на ніж з дерев`яною рукояткою довжиною 11 см та лезом довжиною 17,5 см; предмет, ззовні схожий на гранату ручну з надписом «ПІРО - 5 учбово - тренувальна М» зеленого кольору знищити.

Речові докази: флеш накопичувач з надписом GoodRam 16 GB чорного кольору; флеш накопичувач рожевого кольору з надписом Team group 64 GB, С 153; флеш накопичувач у вигляді покерної фішки з надписом Poker Stars; жорсткий диск модель HD 251HJ №479411CQ833851; посвідчення інженера НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Основ`янський районний суд міста Харкова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1