Справа № 464/3755/17
пр.№ 1-кп/464/43/25
19 листопада 2025 року м.Львів
Сихівський районний суд міста Львова
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;
захисту - обвинувачений ОСОБА_3 ;
учасниками провадження потерпілі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , -
з участю його сторін, -
в с т а н о в и в :
згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у заволодінні чужим майном грошима шляхом зловживання довірою (шахрайстві) з 01.10.2016 по 11.11.2016., вчиненому повторно, стосовно потерпілих:
- ОСОБА_5 в сумі 400 грн;
- ОСОБА_10 640 грн;
- ОСОБА_11 620 грн;
- ОСОБА_12 640 грн;
- ОСОБА_13 500 грн;
- ОСОБА_14 530 грн;
- ОСОБА_15 530 грн;
- ОСОБА_16 530 грн;
- ОСОБА_17 530 грн;
- ОСОБА_18 530 грн;
- ОСОБА_19 530 грн;
- ОСОБА_20 530 грн;
- ОСОБА_21 500 грн;
- ОСОБА_22 530 грн;
- ОСОБА_27 530 грн;
- ОСОБА_24 530 грн;
- ОСОБА_26 380 грн;
- ОСОБА_23 530 грн.
Після відновлення провадження у справі за наслідками підстав, що слугували для розшуку та зупинення провадження, прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, що підтримав обвинувачений.
Потерпілі належним чином повідомлялись про розгляд кримінального провадження, однак не з`явились, переважна більшість з них подала до суду заяви/клопотання про розгляд справи у їх відсутності, цивільні позови не заявляли.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов наступного.
Так, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України (ч.1 ст.2 КК України).
За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом ч.3 ст.3 КК України.
У силу положень ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Конституція України у ст.58 закріплює положення, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як унормовано ст.9 КУАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
За ст.190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство (заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою) з відповідними кваліфікуючими ознаками.
До внесення змін до законодавства за правилами ст.51 КУАП викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до ст.51 КУАП (дрібне викрадення чужого майна) з викладенням у новій редакції.
Зокрема, за ч.1 ст.51 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; за ч.2 ст.51 КУАП установлено відповідальність, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зміст положень Податкового кодексу України з урахуванням дії ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір вартості викраденого майна, з якого в 2024 році настає кримінальна відповідальність за ст.ст.185, 190, 191 КК України, становить понад 3028 грн (понад 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян).
Конституційний Суд України у Рішенні № 6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року у справі № 1-3/2000 виснував, що зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, а кримінально-правова норма залишається незмінною, а відтак кримінальний закон у такому разі не можна вважати новим - зміненим законом. При цьому, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст. 151-2 Конституції України).
З огляду на викладене зміни ст.51 КУАП не можна вважати новим - зміненим законом України про кримінальну відповідальність, відповідно не підлягають застосуванню положення ч.1 ст. 58 Конституції України та ст.5 КК, які визначають зворотну дію закону в часі. Саме такої позиції притримується суддя Верховного Суду ОСОБА_28 в окремій думці, висловленій у справі № 278/1566/21.
Водночас у порядку ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ч.6 ст.368 КПК України.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 сформувала правову позицію про те, що Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст.51 КУАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУАП; зміни, внесені таким Законом мають зворотну дію в часі.
Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.
У силу приписів ст.479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Згідно з обвинувальними актом обвинуваченому інкримінується шахрайство у період з 01 жовтня по 11 листопада 2016 року щодо заволодіння грошовими коштами потерпілих в розмірі від 380 до 640 гривень.
Законом № 3886-IХ у ст.51 КУАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням до 2 НМ. Отже з часу набуття 09.08.2024 чинності цим Законом кримінальна відповідальність за ст.ст.185, 190, 191 КК може настати, лише, якщо розмір викраденого перевищує 2НМ, унаслідок чого частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюються диспозицією ст.51 КУАП.
Розмір (вартість) майна, яким заволодів ОСОБА_3 згідно з пред`явленим обвинуваченням, за різними епізодами, що є одиничними злочинами, не перевищував розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а відтак не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК.
Беручи викладене у своїй сукупності, а також безумовну релевантну щодо обставин кримінального провадження практику Верховного Суду, висловлену у постанові від 22 серпня 2024 року в справі № 567/507/23), думку обвинуваченого, який не бажає продовжувати судовий розгляд та просить закрити провадження, підтримуючи клопотання прокурора, суд закриває провадження у справі у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Процесуальні витрати та цивільні позови у провадженні відсутні.
Питання долі речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.369-372 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Залишити при кримінальному провадженні речові докази документи відповідно до постанови слідчого СВ Сихівського ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_29 від 19.05.2017.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_30