КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/6264/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/8641/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні №0000915 від 22.10.2025 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просила накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події, з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме на: - транспортний засіб - трактор з номером кузова « НОМЕР_1 », 1985 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 ; - причіп без номеру; - 20 колод дерев, серед яких максимальна довжина 6 м., середня довжина 4,8 м., найменша довжина 4,5 м. з відсутністю будь-яких бирок та ідентифікуючих написів, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження до проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, зокрема проведення експертиз.

В обґрунтування клопотання зазначила, що Вишгородським районним управлінням поліції ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000915 від 22.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

21.10.2025 року о 18 год. 14 хв. на спеціальну лінію «102» до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що 21.10.2025 року о 18 год. 14 хв., за адресою: Київська область, Вишгородський район, поруч з селом Савенки, в лісовій місцевості, за координатами: «50.7030204, 30.1168141», оперуповноваженим КОУ ДВБ НПУ зупинено транспортний засіб, за незаконне перевезення деревини на транспортному засобі (тракторі) з д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом без номеру.

З метою фіксації вказаного кримінального правопорушення, на місце події, а саме за адресою: Київська область, Вишгородський район, поруч з селом Савенки, в лісовій місцевості, за координатами: «50.7030204, 30.1168141», здійснено виїзд слідчо-оперативної групи Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, де за адресою останнього, 21.10.2025 року в період часу з 21 год. 27 хв. по 21 год. 39 хв. проведено огляд місця події, в ході якого, за вказаними координатами виявлено транспортний засіб - трактор з номером кузова « НОМЕР_1 », 1985 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом без номеру, та у вказаному причепі виявлено 20 колод дерев, серед яких максимальна довжина 6 м., середня довжина 4,8 м., найменша довжина 4,5 м., з відсутністю будь яких бирок та ідентифікуючих написів.

Вказаний транспортний засіб - трактор з причепом, з вмістом вказаних колод дерев, було вилучено та передано на відповідальне зберігання до Філії Столичний лісовий офіс «Димерське над лісництво», за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Катюжанка, вулиця Шевченка, 1.

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 від 22.10.2025 року вказане вилучене майно та деревину визнано речовими доказами.

Прокурор вказувала, що накладення арешту необхідне для запобігання можливості приховування майна, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, та у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих дій та проведення судових експертиз для встановлення об`єктивної істини в кримінальному провадженні.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 задоволено.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000915 від 22.10.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, на зазначене у клопотанні майно, а саме на: - транспортний засіб - трактор з номером кузова « НОМЕР_1 », 1985 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 ; - причеп без номеру;

- 20 колод дерев, серед яких максимальна довжина 6 м., середня довжина 4,8 м., найменша довжина 4,5 м. з відсутністю будь-яких бирок та ідентифікуючих написів, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження до проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, зокрема проведення експертиз.

Транспортний засіб - трактор з номером кузова « НОМЕР_1 », 1985 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 ; причіп без номеру; 20 колод дерев, серед яких максимальна довжина 6 м., середня довжина 4,8 м., найменша довжина 4,5 м. з відсутністю будь-яких бирок та ідентифікуючих написів зберігати у філії Столичний лісовий офіс «Димерське над лісництво», за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Катюжанка, вул. Шевченка, 1.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що накладення арешту на майно необхідне для проведення всіх необхідних слідчих дій, проведення судових експертиз, та з метою належного їх збереження.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 29.10.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просив прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову про відмову у задоволенні клопотання.

03.11.2025 на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 до апеляційної скарги.

13.11.2025 на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 до апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду.

Вишгородський районний суд Київської області утворений з порушенням конституційної норми права, передбаченої п.23 ст.106 Конституції України. Державна реєстрація Вишгородського районного суду без прийняття рішення про його утворення є явно незаконною, здійсненою у свавільний спосіб.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, електронний рапорт про реєстрацію події, місце вчинення злочину зазначено: с. Савенки, Вишгородський район, вулиця невідома.

Відповідно до протоколу огляду місця події, клопотання про накладення арешту на майно та постанови про визнання до приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів місцем скоєння злочину зазначається: Київська область, Вишгородський район, поруч з селом Савенки, в лісовій місцевості за координатами: 50.7030204, 30.1168141.

Перевіркою вказаних координат на мапі встановлено, що місцем події є Бородянський район Київської області, поза населеного пункту с. Савенки.

Місце вчинення так званого кримінального правопорушення не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Вишгородського РУП ГУНП Київської області, в тому числі і Вишгородського районного суду Київської області.

Клопотання в частині арешту тимчасово вилученого транспортного засобу - трактора та причепа обґрунтовується лише тим, що вказане майно є речовим доказом та має значення речового доказу, при цьому не доведено, що вказане майно є предметом, об`єктом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та відповідно доказом у кримінальному провадженні.

Арешт на транспортний засіб - трактор та причеп накладено безпідставно, оскільки не враховано, що дане майно не має відношення до кримінального провадження, а власник вказаного майна не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Перший заступник керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 22.10.2025 склав та підписав постанову про призначення (зміну) групи прокурорів.

Відповідно до ч.6 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень, тобто перший заступник керівника немає повноважень підписувати постанову про призначення групи прокурорів, що прямо передбачено КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Вишгородським районним управлінням поліції ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000915 від 22.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

21.10.2025 року в період часу з 21 год. 27 хв. по 21 год. 39 хв. проведено огляд місця події, в ході якого, за вказаними координатами виявлено транспортний засіб - трактор з номером кузова « НОМЕР_1 », 1985 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 , з причіпом без номеру, та у вказаному причіпі виявлено 20 колод дерев, серед яких максимальна довжина 6 м., середня довжина 4,8 м., найменша довжина 4,5 м., з відсутністю будь яких бирок та ідентифікуючих написів.

Постановою старшого слідчого СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 від 22.10.2025 року вказане вилучене майно та деревину визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначав, що накладення арешту на майно необхідне для проведення всіх необхідних слідчих дій, проведення судових експертиз, та з метою належного їх збереження.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були дослідженні матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження №0000915 від 22.10.2025, та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, зокрема з тих підстав, що майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання встановлено, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може бути використане, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів враховує, що постановою старшого слідчого слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12 від 22.10.2025 згадане майно, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000915 від 22.10.2025.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Доводи апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно, відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду, є безпідставними.

Як убачається із матеріалів справи, судове провадження за клопотанням прокурора про арешт майна розподілено слідчому судді Вишгородського районного суду Київської області у відповідності до положень ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22.10.2025, а тому посилання сторони захисту у апеляційній скарзі на здійснення розгляду клопотання незаконним складом суду, є безпідставними.

При цьому, до повноважень колегії суддів під час перегляду в апеляційному порядку ухвали про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не належить надання оцінки законності створення місцевого суду та його статусу, а відтак доводи апелянта в цій частині не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Посилання апелянта про те, що клопотання в частині арешту тимчасово вилученого транспортного засобу - трактора та причепа обґрунтовується лише тим, що вказане майно є речовим доказом та має значення речового доказу, при цьому не доведено, що вказане майно є предметом, об`єктом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та відповідно доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки кримінальне провадження №0000915 від 22.10.2025 здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 193, 376, 277, 278, 303, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3