Номер провадження: 11-сс/813/1489/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власників майна ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2025 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000194 від 06.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000194 від 06.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та користування на майно, вилучене 06.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 68, а саме на:

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7466;

- системний блок Lenovo, s/n: S4DR5177;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7708;

- системний блок Lenovo, s/n: S4DR5327;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7480;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7659;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7877;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7887;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7634;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ7941;

- системний блок Lenovo, s/n:S4FQ7539;

- системний блок Lenovo, s/n: S4DR5297;

- системний блок Lenovo, s/n: S4FQ8017;

- системний блок Lenovo, s/n: S4DR5183;

- системний блок DELL, s/n: 3BBB132;

- системний блок DELL, s/n: F2RC132;

- системний блок HP, s/n: CZCG437MDQ;

- ноутбук Lenovo, s/n: R8-KMPDT;

- мобільний телефон марки «Iphone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям речових доказів, встановленим ст. 98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету доказування досудового розслідування у к/п №0000194, зокрема, є всі підстави вважати, що воно могло використовуватися в протиправній діяльності, пов`язаній з ухиленням від сплати податків, легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, незаконних схем надання фінансовими компаніями незаконних послуг, у тому числі, із використанням цінних паперів, інститутів спільного інвестування та удаваних фінансових правочинів, вчинені у порушення обов`язків здійснення первинного фінансового моніторингу та спрямованих на приховування, маскування походження майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України; накладення арешту на вилучені електронні носії інформації необхідно для проведення їх огляду, виконання призначеної комп`ютерно-технічної експертизи, з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , в інтересах власників майна ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її постановлення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків, викладених в судовому рішення, фактичним обставинам провадження з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що органом досудового розслідування при повторному поданні клопотання про арешт майна взагалі не було усунуто недоліки, встановлені попередньою ухвалою слідчого судді від 20.06.2025 про повернення клопотання прокурору, зокрема, ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею не наведено жодного обґрунтування того, що вилучене майно могло використовуватись у протиправній діяльності, яка є предметом досудового розслідування в межах даного кримінального провадження, жодним чином не обґрунтовано зв`язок між належним ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 майном до предмету досудового розслідування, ланцюг фінансово-господарських взаємовідносин між вищевказаними особами та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ін. особами, а також причетності вказаних осіб до вчинення кримінальних правопорушень в оф. 204 по вул. Жилянській, буд. 68 в м. Києві;

- слідчим суддею не обґрунтовано того, що не накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні та суттєво ускладнить процес встановлення істини.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання в зазначеному к/п №0000194 вбачається, що прокурор просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, зокрема, на технічні пристрої, а саме системні блоки, ноутбук та мобільний телефон, з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу (т. 1, а.с. 1-16).

В подальшому, оскаржуваною ухвалою слідчого судді на майно, вилучене під час проведення 06.06.2025 вищезгаданого обшуку за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 68, зокрема, на системні блоки, ноутбук та мобільний телефон, було накладено арешт із забороною користування та розпорядження (т. 3, а.с. 43-57).

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно не відповідає приписам ст. 171 КПК України, в частині обґрунтування необхідності накладення арешту на перераховане у клопотанні майно з огляду на наступні обставини.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання в зазначеному кримінальному провадженні вбачається, що всупереч вищевказаних вимог процесуального закону, прокурором не було наведено належного обґрунтування необхідності накладення арешту на технічні пристрої, вилучені у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, не було зазначено, всупереч вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, достатніх підстав та відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на вищевказане майно.

В клопотанні прокурор, в якості підстави для накладення арешту на вилучені технічні пристрої, зокрема, системні блоки, ноутбук та мобільний телефон, посилається на те, що вказане майно містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, які використовуватимуться як докази вчинення кримінального правопорушення, зокрема, про осіб, задіяних в злочинній схемі; необхідні для проведення комп`ютерно-технічних, судово-економічних, почеркознавчих та інших експертиз з метою ідентифікації осіб, причетних до незаконної діяльності.

Проте, прокурором в поданому клопотанні взагалі не зазначено, яким саме критеріям речових доказів, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає вилучене майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснюється за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України, диспозиція яких передбачає кримінальну відповідальність за привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем; легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом; ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) в особливо великих розмірах; зловживання владою або службовим становищем, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

При цьому, на підставі аналізу клопотання прокурора про арешт майна та долучених до нього матеріалів вбачається, що в межах досудового розслідування к/п №0000194 здійснюється перевірка фактів ухилення від сплати податків, легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, незаконних схем надання фінансовими компаніями незаконних послуг, у тому числі, із використанням цінних паперів, інститутів спільного інвестування та удаваних фінансових правочинів, вчинені у порушення обов`язків здійснення первинного фінансового моніторингу і спрямованих на приховування, маскування походження майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

За матеріалами досудового розслідування, група осіб у складі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_9 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_10 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_11 , не маючи відомостей про офіційні доходи, з метою введення у легальний оборот значних коштів, отриманих злочинним шляхом, для безперешкодного їх використання, вчинила ряд фінансових правочинів на загальну суму понад 500 000 000 грн., у тому числі предметом яких були цінні папери, з метою набуття у власність рухомого, нерухомого майна та ряду суб`єктів підприємницької діяльності.

З метою введення у легальний оборот значних коштів, отриманих злочинним шляхом, ОСОБА_12 та інші особи, розробили злочинний план, який включав в себе на першому етапі придбання інститутів спільного інвестування, через які під видом інвестиційної діяльності, проводяться фінансові операції, спрямовані на придбання статутних капіталів суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють господарську діяльність.

В свою чергу, службові особи ТОВ «КУА «СІРІУС ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» (), виконуючи свою злочинну роль у вказаній злочинній діяльності, умисно, з метою власного збагачення, створило інвестиційні фонди АТ «ЗНВКІФ «ФРІДОМ ІНВЕСТМЕНТ» () та АТ «ЗНВКІФ «МАКС» (), уклали угоди купівлі-продажу акцій вказаних інвестиційних фондів на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які не мали відомостей про походження коштів, які дають розуміння про джерела їх походження чи підстави володіння/розпорядження ними (прав на них), отримали у власність акції вартістю більше 200 000 000 грн. Надалі службові особи ТОВ «КУА «СІРІУС ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» за рахунок активів інститутів спільного інвестування АТ «ЗНВКІФ «ФРІДОМ ІНВЕСТМЕНТ», АТ «ЗНВКІФ «МАКС» з метою введення в легальний оборот коштів, отриманих злочинним шляхом, уклали правочини купівлі статутних капіталів ряду суб`єктів підприємницької діяльності, зокрема: ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (), яке має ліцензію на надання фінансових послуг мікрокредитування під брендом «FINSFERA» із активами 123 млн грн, ТОВ «Є-ЛІЗІНГ» (), яка має ліцензію на надання фінансових послуг лізингу, ТОВ «ОХОРОННА КОМПАНІЯ «АМБРЕЛА» () із статутним капіталом 10 млн грн, ТОВ «САЙБРІДЖ ТЕХНОЛОДЖІС» () резидента «Дія Сіті» із основним видом діяльності комп`ютерне програмування із доходом 20 000 000 грн. у 2024 році.

Відповідно до відомостей Ресурсу Пенсійного фонду України протягом 2013-2025 років ОСОБА_12 отримав дохід на загальну суму близько 220 000 грн., ОСОБА_14 отримав дохід на загальну суму близько 700 000 грн., ОСОБА_13 доходів не мала, ОСОБА_16 отримав дохід на загальну суму 2 000 грн., ОСОБА_15 отримав дохід на загальну суму близько 14 000 грн., ОСОБА_17 отримав дохід на загальну суму близько 180 000 грн., ОСОБА_18 отримала дохід на загальну суму близько 285 000 грн.

Також встановлено, шо протягом 2020-2025 років вказані особи отримали контроль над статутними капіталами ряду суб`єктів підприємницької діяльності, в тому числі: АТ «ЗНВКІФ «ФРІДОМ ІНВЕСТМЕНТ» (), АТ «ЗНВКІФ «МАКС» (), ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (), ТОВ ФК «УКРАЇНСЬКИЙ ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР» (), ТОВ «САЙБРІДЖ ТЕХНОЛОДЖІС» (), ТОВ «СТРАТЕДЖІК ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» (), ТОВ «УКРЛІФТКОМПЛЕКТ» (), ТОВ «ІМПУЛ ГРУП 24» (), ТОВ «АЛЬЯНС 2021» (), ТОВ «ЕРА ДЕВЕЛОПМЕНТ» (), ТОВ «БУЧА 2021» (), ТОВ «БЧ 2022» (), ТОВ «АКТИВ+» (), ТОВ «СІГ ДЕВЕЛОПМЕНТ» (), ТОВ «НОВА ОБОЛОНЬ» (), ТОВ «БЕРЛІН-АВТО ГРУП» (), ТОВ «Є-ЛІЗІНГ» (), ТОВ «КОЛЕКТОРСЬКА КОМПАНІЯ «БЕЗПЕКА ФІНАНС» (), ТОВ «ОХОРОННА КОМПАНІЯ «АМБРЕЛЛА» (), Компанія нерезидент «TYM HOKDING LIMITED» (Республіка Кіпр, код C450305), Компанія нерезидент «TYM OPERATIONS LIMITED» (Республіка Кіпр, код C460933).

Досудовим розслідуванням також встановлено, що вказані особи протягом 2020-2025 років набули у власність нерухоме майно та транспортні засобі на загальну суму, що значно перевищує задекларовані доходи.

За таких обставин, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в період 2020-2025 років використали кошти на загальну суму понад 500 000 000 грн. від прихованої підприємницької діяльності їх та підконтрольних їм суб`єктів господарювання, дохід від якої легалізували шляхом придбання рухомого, нерухомого майна, а також статутних капіталів ряду суб`єктів підприємницької діяльності, тобто вчинили дії, що спрямовані на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом (використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації), а також у вказаний період ухилились від сплати податку на доходи фізичних осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «САЙБРІДЖ ТЕХНОЛОДЖІС» () є, зокрема, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , причетність яких до вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень на теперішній час встановлюється досудовим розслідуванням.

Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Актив+» () є ОСОБА_14 , причетність якого до вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень на теперішній час встановлюється досудовим розслідуванням.

Відтак, колегія суддів констатує, що предметом досудового розслідування в даному випадку є ймовірна протиправна діяльність групи вищевказаних осіб, пов`язана із легалізацією доходів від прихованої підприємницької діяльності та ухиленням від сплати податків на доходи фізичних осіб.

При цьому, окремої уваги вартий той факт, що в своєму клопотанні прокурор не наводить достатніх підстав для накладення арешту на технічні пристрої, вилучені 06.06.2025 під час проведення обшуку за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, не обґрунтовує наявності зв`язку такого майна із обставинами вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України, досудове розслідування якого за ознаками яких здійснюється в межах даного кримінального провадження.

Так, в поданому клопотанні прокурор посилається на те, що обшук 06.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді було проведено в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , за місцезнаходженням ТОВ «Актив+» (), кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_14 .

Разом із тим, під час апеляційного розгляду було встановлено, що 02.10.2023 між ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_13 було укладено договір оренди нежитлового приміщення №02/10/23/24, відповідно до якого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №204, загальною площею 118 кв. м. передавалось у строком платне користування ФОП ОСОБА_8 .

В подальшому, 06.12.2024 на підставі відповідної цивільно-правової угоди відбулась зміна власника вищевказаного приміщення, що є об`єктом оренди за договором №02/10/23/24, внаслідок чого власником приміщення стало ТОВ «Актив+», яке цього ж дня, тобто 06.12.2024, уклало із ФОП ОСОБА_13 договір позички №06-12/2024, відповідно до якого ТОВ «Актив+» передало у строкове безоплатне користування вказане приміщення ФОП ОСОБА_13 з правом здавати його в оренду (суборенду).

Вищевказані обставини стали підставою для укладення між ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_13 06.12.2024 була підписана додаткова угода №2, якою було внесено відповідні зміни до договору №02/10/23/24, зокрема, змінено підставу користування приміщенням Орендодавця, а саме приміщення належить ФОП ОСОБА_13 на праві користування відповідно до вищезазначеного укладеного договору позички №06-12/2024 від 06.12.2024 (т. 3, а.с. 75).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, наразі користувачем нежилого приміщення №204 за адресою: АДРЕСА_2 є саме ФОП ОСОБА_8 відповідно до укладеного цивільно-правового договору, при цьому, всупереч приписів п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, органом досудового розслідування не було долучено до матеріалів клопотання про арешт майна будь-яких доказів на підтвердження належності вилучених технічних пристроїв фігурантам кримінального провадження, з урахуванням факту використання приміщення іншою особою для здійснення підприємницької діяльності.

Водночас, суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що прокурором не було обґрунтовано належним чином того, яке доказове значення має вилучене майно в межах даного кримінального провадження, зокрема, не доведено того, яким чином вказане майно могло бути використане в протиправній діяльності, яка є предметом досудового розслідування; не було обґрунтовано зв`язок належного ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 майна, зокрема, системних блоків, ноутбуку та мобільного телефону, до ймовірної протиправної діяльності ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , пов`язаної із легалізацією доходів, отриманих від протиправної підприємницької діяльності та ухиленням від сплати податків.

Окремої уваги вартий той факт, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 20.06.2025 клопотання про арешт вищезгаданого майна, вилученого 06.06.2025 під час проведення обшуку, в межах даного кримінального провадження було повернуто прокурору для усунення недоліків (справа №947/19036/25, провадження №1-кс/947/8508/25), проте, на переконання апеляційного суду, перераховані у вказаній ухвалі слідчого судді недоліки органом досудового розслідування при повторному поданні клопотання про арешт майна фактично усунуті не були, що залишилось поза увагою слідчого судді при постановленні оскаржуваної на теперішній час ухвали.

При цьому, в поданому клопотанні про арешт майна прокурор зауважує на призначенні 06.06.2025 детективами БЕБ комп`ютерно-технічної експертизи, проведення якої доручено Київському відділенню національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» (т. 1, а.с. 13), проте будь-яких доказів призначення та проведення в даному кримінальному провадженні експертних досліджень матеріали, долучені до клопотання про арешт майна, не містять.

Частина 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді передчасною та доходить висновку про те, що при розгляді клопотання прокурора та постановлення ухвали були допущені перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За приписами ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власників майна підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власників майна ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2025, якою накладено арешт на майно, зокрема, технічні пристрої, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучені 06.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , в межах к/п №0000194 від 06.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене 06.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 повернути прокурору-процесуальному керівнику у к/п №0000194 для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4