ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1415/25 Справа № 182/421/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

10 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг матеріали кримінального провадження № 0001543 відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який неодружений, працює неофіційно, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.11.2023 року Нікопольським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 31.01.2024 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

- 30.05.2024 року Дніпровським апеляційним судом скасовано вирок Нікопольського міськрайонного суду від 31.01.2024 року в частині призначення покарання та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 у вигляді штрафу розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст.. 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 14.11.2023 р., остаточно призначивши покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань, за сукупністю вироків, враховуючи вирок Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року остаточно призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць та сплатою штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Зазначені покарання виконувати самостійно.

Відповідно до вироку суду, 10.12.2023 року ОСОБА_6 в денний час перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де приблизно о 14.00 годині за вищевказаною адресою прийшли близькі родичі ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В цей день та час між співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , яка знаходилась також в приміщенні будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптового виниклих неприязних відносин відбулася словесна сварка, яка переросла в обопільну бійку. Після закінчення бійки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вийшли в іншу кімнату будинку.

Після вищевказаних подій у обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи в той самий час та в тому самому місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди, бажаючи їх настання, під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, знаходячись в приміщенні зали вищевказаного будинку, підійшов до столу, звідки таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав мобільний телефону Redmi Note 10S ринкова вартість якого згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 5462 від 22.12.2023 року складає 4525 грн., який належить потерпілій ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Внаслідок чого спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 4525 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання, просить dважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за новим вироком та вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року, який скасовано в частині призначення покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., які виконувати самостійно; в іншій частині вирок залишити без змін. Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за яке ОСОБА_6 засуджено цим вироком, він вчинив 10.12.2023 року, тобто до ухвалення вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року, який скасований в частині призначення покарання, вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року та яким враховано вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2023 року, а тому, на думку прокурора, суд ухвалюючи вирок та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повинен був призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, далі визначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року, який скасований в частині призначення покарання, вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_12 та потерпіла ОСОБА_9 повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання участі під час апеляційного розгляду, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволені, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Так, ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Зокрема, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено вирокомНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн,. який скасований в частині призначення покарання, вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року та призначено покарання у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуте покарання, за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2023 року, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., які виконувати самостійно.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за яке ОСОБА_6 засуджено цим вироком, він вчинив 10.12.2023 року, тобто до ухвалення вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року, який скасований в частині призначення покарання, вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року та, яким враховано вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2023 року.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 року (справа №766/39/17-к), зазначено, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд І інстанції ухвалюючи вирок та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повинен був призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України; далі визначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024, який скасований в частині призначення покарання, вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є слушною та обґрунтованою, яка підлягає задоволенню, а вирок суду І інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 рокувідносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за новим вироком та вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року, який скасовано в частині призначення покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2024 року, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., які виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: