У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року ОСОБА_6 повернуто скаргу про захист прав та законних інтересів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, та доповнень до неї.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить визнати незаконним порушення його прав та законних інтересів.

Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги суть поданої ним заяви та не в повній мірі дослідив наявні докази.

Зазначає, що на час його перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» він мав лише одне побачення на місяць з дозволу Миколаївського апеляційного суду. Вважає, що суд не взяв до уваги порушення вимог ст. 87 КВК України, які позбавили його, як особу, вирок щодо якого не набрав законної сили, на спілкування з родиною та захисником.

Обвинувачений просить визнати порушення прав та інтересів засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили, визначити підслідність та направити справу до відповідної інстанції, призначити захисника для складання документів процесуального характеру до адміністративного суду.

У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 просить взяти до уваги, що матеріали особової справи у 5 томах, які передані до суду, є неповними, на даний час є інші матеріали (6-7 томів). На даний час отримано інші відповіді від обласної та окружної прокуратур, Секретаріату уповноваженого з прав людини та ним складено власноруч позовну заяву до адміністративного суду. Окрім того, у заяві, яка надійшла до апеляційного суду, ОСОБА_6 просить долучи отримані відповіді відділів прокуратури та надати їм належної оцінки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Казанківського районного суду Миколаївської області зі скаргою звернувся ОСОБА_6 про захист прав та законних інтересів, в якій зазначає, що утримується в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)» на підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва, який не набрав законної сили.

Розглянувши скаргу та дослідивши матеріали особової справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена скарга непідсудна Казанківському районному суду Миколаївської області, з огляду на наступне.

Як вбачається з поданої скарги та пояснень ОСОБА_6 , ним оскаржується правомірність постановлення його на профілактичний облік, у зв`язку з чим він просить визнати недійсною довідку № 20/4-53/01 від 27.06.2024 про постановлення його на профілактичний облік, а також просить надати йому право на побачення з дружиною, дитиною та матір`ю раз на два місяці та отримувати телефонний та відео-зв`язок згідно з правилами внутрішнього розпорядку.

Суд дійшов висновку, що на момент звернення до суду вимоги скарги ОСОБА_6 про визнання недійсною довідки про постановлення на профілактичний огляд, підлягають розгляду Миколаївським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Щодо вимог скарги ОСОБА_6 в частині надання йому права на побачення з дружиною, дитиною та матір`ю раз на два місяці та отримувати телефонний та відео-зв`язок згідно з правилами внутрішнього розпорядку, суд встановив таке.

Відповідно до поданої скарги, ОСОБА_6 ставиться питання щодо надання йому дозволу на побачення з сім`єю та матір`ю у кримінальному провадженні, за яким обвинувальний вирок суду не набрав законної сили та за яким триває судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Згідно матеріалів особової справи, ОСОБА_6 вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2024 року (справа № 468/982/22-к) засуджений за ч. 3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. До набрання вироку законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін. На момент розгляду даної скарги вирок щодо ОСОБА_6 не набрав законної сили, оскільки триває апеляційне провадження з перегляду даного вироку.

З огляду на наведене, суд першої інстанції зазначив, що дозвіл на побачення з родичами або іншими особами, засудженим, вирок щодо якого не набрав законної сили, надається судом, яким здійснюється кримінальне провадження. Тому, за правилами територіальної підсудності, Казанківський районний суд Миколаївської області не уповноважений на розгляд даного питання.

При цьому суд зауважив, що ув`язнений перебуває в дільниці СІЗО на підставі запобіжного заходу, продовженого йому вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2024 року, відповідно, норми законодавства, які застосовуються до ув`язненого, регулюють саме питання попереднього ув`язнення. У той же час, статус, який просить визначити ув`язнений, суд не уповноважений на реалізацію його права на зустрічі або інші контакти з сім`єю та його визначення не належить до компетенції суду першої інстанції.

Таким чином, судом встановлено відсутність компетенції на розгляд та вирішення питань, заявлених ОСОБА_6 у поданій скарзі, оскільки частина його вимог повинна вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а інші питання належать до територіальної підсудності суду, яким здійснюється кримінальне провадження.

Також, на момент розгляду скарги, питання щодо сприяння ув`язненому в отриманні юридичної допомоги не підлягає вирішенню судом в порядку виконання вироку, оскільки це питання реалізується самостійно ув`язненим за допомогою адміністрації виправної колонії.

Лише у випадку відмови або у незадоволенні виправною колонією у забезпеченні права ув`язненого на юридичну допомогу, відповідні дії в частині вирішення питання щодо протиправності такої відмови належать до компетенції суду.

Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що відповідне сприяння в отриманні юридичної допомоги від адміністрації виправної колонії отримав, проте на момент розгляду скарги судом ще не реалізував його у повній мірі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність компетенції вирішувати на даному етапі питання щодо сприяння в отриманні юридичної допомоги ув`язненим, вирішення якого віднесено безпосередньо самому ув`язненому за сприянням виправної колонії.

Виходячи з наведеного, суд повернув ОСОБА_6 подану ним скаргу, з метою забезпечення можливості її оформлення та подання до належного суду з урахуванням належного виду судочинства для її розгляду та дотримання правил підсудності.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подавав, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та особової справи, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При постановленні ухвали зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Щодо доводів обвинуваченого про порушення його прав та законних інтересів в частині постановлення на профілактичний облік, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. До набрання вироку законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Згідно довідки ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 27.06.2024 ОСОБА_6 відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції №2т від 26.11.2021 перебував на відповідному профілактичному обліку згідно з п.9.8.3 та п.3 вказівки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань №15866/Кщ/Вс від 29.12.2022.

21.07.2025 ОСОБА_6 з метою недопущення перенаповнення ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та порушення прав засуджених та осіб, узятих під варту, на належні умови утримання, переведено з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до сектору для тримання осіб, узятих під варту, ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)».

На даний час обвинувачений ОСОБА_6 утримується у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)» за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2024 року, який не набрав законної сили, у зв`язку з оскарженням його в апеляційному порядку.

Відповідно до витягу з Протоколу №9 засідання комісії ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 20.08.2025, ув`язненого ОСОБА_6 постановлено на профілактичний облік, як особу, засуджену за кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки.

Є правильними висновки суду першої інстанції, що скарга ОСОБА_6 про порушення його прав в частині постановлення на профілактичний облік установою виконання покарань, не належить до розгляду місцевим загальним судом.

Окрім того, до початку апеляційного розгляду ОСОБА_6 надіслав до відома копію позову до адміністративного суду та клопотання про отримання правової допомоги в порядку ст. 160 КАС України. Таким чином, обвинувачений реалізував своє право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо доводів обвинуваченого про порушення його прав та законних інтересів в частині відмови на побачення з родичами, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про попереднє ув`язнення», побачення з родичами або іншими особами може надавати взятим під варту адміністрація місця попереднього ув`язнення лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 не набрав законної сили, та на час розгляду судом першої інстанції скарги ОСОБА_6 про поновлення прав та захист законних інтересів, кримінальне провадження щодо обвинуваченого перебувало у провадженні Миколаївського апеляційного суду. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що питання про надання дозволу обвинуваченому на побачення з родичами, належить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів обвинуваченого про надання юридичної допомоги, то питання про надання юридичної допомоги вирішується безпосередньо ув`язненим за сприянням виправної колонії.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення скарги ОСОБА_6 для звернення до належного суду з урахуванням виду судочинства для її розгляду та дотримання правил підсудності.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3