Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000591 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.02.2024

за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі

ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням

з іспитом строком 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2025 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.02.2024 і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Обвинувачений не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що призначене покарання є надто суворим. В суді першої інстанції він визнав вину, пояснював, що добровільно повідомив працівникам поліції, що зберігає при собі метадон для власного вживання, також повідомляв, що проходить замісну підтримувальну терапію. Крім того, він має собаку, якого немає на кого залишити. Вказані обставини, щире каяття та сприяння досудовому розслідуванню дають йому всі підстави розраховувати на призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що8 квітня 2024 року ОСОБА_6 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав наркотичний засіб метадон (фенадон), помістив його в гаманець, який заховав у кишеню шортів, та почав незаконно зберігати при собі без мети збуту.

Цього ж дня о 17 годині 10 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 21, ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, яким повідомив, що зберігає при собі таблетку наркотичного засобу метадону (фенадону). В подальшому в період з 17 години 38 хвилин до 17 години 42 хвилин під час огляду місця події ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції таблетку, яка містить наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,22 г.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за цією статтею, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, особу винного, який не має власної сім`ї, не працює, судимий, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, в тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Дані про особу винного, який хоча і має одну не погашену судимість, проте неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, та лише одна обставина, що пом`якшує покарання, оскільки докази активного сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину у кримінальному провадженні відсутні, не дають підстав вважати, що ступінь тяжкості кримінального правопорушення істотно знижено, і застосовувати до обвинуваченого положення ч.1 ст.69 КК України.

Отже, суд взяв до уваги викладені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк. Ніяким чином не впливає на законність вироку і та обставина, що обвинувачений проходить замісну підтримувальну терапію.

Вірно застосував суд і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_6 , який був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив новий злочин через півтора місяці після ухвалення попереднього вироку протягом іспитового строку, і остаточне покарання за сукупністю вироків йому призначено шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, незначної частини невідбутого покарання за попереднім вироком.

Саме таке покарання, як його призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання і задоволення його апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3