Справа № 129/2194/24
Провадження №11-кп/801/73/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до ЄРДР за №000096 від 11.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берегове Старобешівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, із середньою освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 щодо ОСОБА_7 за ст. 336 КК України скасувати частково через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді позбавлення волі строком на 3 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту, а саме із 07.04.2025 по 24.07.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Доповнити вступну та мотивувальну частину вироку та зазначити вірне найменування (номер) кримінального провадження 000096.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.336 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо в період іспитового строку тривалістю два роки він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 змінено на особисте зобов`язання з покладенням таких обов`язків у кримінальному провадженні №0000096: прибувати до суду за першою (кожною) вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, строк дії обов`язків не більше ніж 60 днів з дня ухвалення вироку суду.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти із залу суду у зв`язку із зміною запобіжного заходу.

Цивільний позов не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є військовозобов`язаним, визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 116/3824 від 09.06.2023, є відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 особою, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, був 03.10.2023 у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, що підтверджується розпискою про отримання повістки на відправку від 03.10.2023, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув о 09:00 годині 13.11.2023 до призовного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що при призначені покарання судом не у повній мірі враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченим, так і іншими особами.

Застосування ст. 75 КК України, суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню та відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Поза увагою суду залишилось те, що 07.04.2025 відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а строк попереднього ув`язнення не був врахований судом у призначене покарання, що погіршує становище обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд повинен був врахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, а саме із 07.04.2025 по день звільнення з-під варти, тобто по 24.07.2025 включно.

Наведене вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Також, суд у вступній та мотивувальній частині даного вироку зазначив найменування (номер) кримінального провадження 0000096.

Однак, відповідно до матеріалів кримінального провадження номером кримінального провадження є 0000096.

Вказівка суду на невірне найменування (номер) кримінального провадження порушує вимоги ст. 374 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора частково, не підтримав вимоги щодо призначення реальної міри покарання, захисника ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст. 336 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Однак, судове рішення підлягає зміні в зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі ,судом провадиться зарахування строку попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження у межах якого до особи застосовано попереднє увязнення,з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волію.

Згідно матеріалів кримінального провадження ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької від 07.04.2025 року щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят діб, встановлено розмір застави в розмірі 60560 грн з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 року запобіжний захід ОСОБА_7 змінено на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

17.01.2026 року ОСОБА_7 було затримано Гайсинським районним управлінням поліції ГУНП у Вінницькій області на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 13.11.2026 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.01.2026 року обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 грн, у разі внесення якої покласти обов`язки відповідно до ст. 194 КПК України прибувати за кожною вимогою до суду під час розгляду кримінального провадження, не відлучатися із місця свого проживання та не змінювати його без дозволу суду, про що оголосити йому під розписку.

Відповідно до правових позицій Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 320/5924/16-к від 30.08.2018 року попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку.

Водночас, перебування особи в умовах ізоляції від суспільства і за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Тому, відповідно до норм кримінального права, суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язення у строк покарання

Відповідно ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення, починаючи з 07.04.2025 року по 24.07.2025 року, з 17.01.2026 року по 22.01.2026 року з розрахунку один день попереднього увязнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються найменування (номер) кримінального провадження.

Суд у вступній та мотивувальній частині оскаржуваного вироку зазначив найменування (номер) кримінального провадження №0000096, однак відповідно до матеріалів кримінального провадження вірним номером кримінального провадження є № 0000096.

Вказівка суду на невірне найменування (номер) кримінального провадження порушує вимоги ст. 374 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.4ст. 374 КПК України в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається початок строку відбування покарання.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, не визначив початок строку відбування покарання.

Відповідно початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з дня ухвалення вироку судом першої інстанції.

При ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 Гайсинський районний суд Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, що відповідно ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Доводи прокурора, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого суд апеляційної інстанції не приймає.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону (частиною статті) України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовими позиціями, сформованими в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к) врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, раніше не судимий, має на утриманні дружину ОСОБА_7 , яка є інвалідом ІІІ групи по зору та потребує його догляду, те що його син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок військових дій під час російської агресії в с.Званівка Бахмутського району Донецької області, син ОСОБА_7 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , злочин ОСОБА_7 вчинено під впливом важких сімейних обставин, оскільки повістку до ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини він отримав 03.10.2023 р., тобто на восьмий день після загибелі внаслідок збройної агрегресії росії його сина ОСОБА_10 , відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Перевіривши належним чином всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, визначив покарання в межах санкції ст. 336 КК України та прийшов до переконання про можливість застосування ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_7 наслідки невиконання вимог ст. 75, ст. 76 КК України відомі і він просив не позбавляти його волі, надати йому можливість виправитись та стати на шлях виправлення.

Вирішуючи питання щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання, суд апеляційної інстанції враховує позицію прокурора під час апеляційного розгляду,який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, оскільки вважає, застосування ст. 75 КК України обгрунтованим та належним чином вмотивованим, особу обвинуваченого, обставини , які враховано судом першої інстанції , обставини вчинення кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції та вважає, що застосування судом першої інстанції ст.75 КК України при призначенні покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Метою покарання є не жорстка помста чи відплата особі з боку держави за вчинений злочин, а орієнтація законодавцем суду на застосування до засудженого такого комплексу обмежень його прав та свобод, який буде відчутним і водночас достатнім для досягнення основних цілей покарання-виправлення засудженої особи.

На думку суду апеляційної інстанції призначене судом першої інстанції покарання є шансом, наданим судом обвинуваченому довести своє виправлення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409,419 КПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Частково задоволити апеляційну скаргу прокурора.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 року щодо ОСОБА_7 за ст. 336 КК України змінити з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 07.04.2025 року по 24.07.2025 року, з 17.01.2026 року по 22.01.2026 року з розрахунку один день попереднього увязнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку судом першої інстанції.

Зазначити у вступній та мотивувальній частині вироку суду вірне найменування кримінального провадження № №000096.

В решті вирок залишити без змін.

Скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3