Справа № 405/5962/25
провадження № 1-кс/405/2805/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 м. Кропивницький

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника ДВБ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб ДВБ ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення злочину від 04.09.2025, -

встановив:

до Подільського районного суду м. Кропивницького від ОСОБА_4 надійшла скарга на бездіяльність посадових осіб ДВБ ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення злочину від 04.09.2025.

Мотивуючи скаргу заявник зазначила, що вона звернулась ДВБ ГУНП в Кіровоградській області з заявою про вчинення злочину у якій вказала подію злочину, фігурантів, їх мету. Відповідь на заяву вона не отримала, однак, 25.09.2025 на її телефон зателефонував працівник ДВБ ГУНП в Кіровоградській області та повідомив, що відомості за її заявою до ЄРДР не внесені.

В судовому засіданні, яке відбулось 05.11.2025 ОСОБА_4 заявлено відвід слідчому судді, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Подільського районного суду м. Кропивницького від 19.11.2025. В подальшому, в судові засідання, які призначались до розгляду на 02.12.2025 та 09.12.2025, ОСОБА_4 не з`явилась, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення смс-повістки, які завчасно отримано заявнице., крім того, на офіційному веб-сайті суду розміщено оголошення про виклик ОСОБА_4 в судове засідання, однак причини неявки до суду не повідомила.

Так, ч. 3 ст. 306 КПК України передбачає, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується

Однак, наведену вище поведінку заявниці, слідчий суддя розцінює як зловживання процесуальними правами, оскільки своєю пасивною поведінкою не сприяє у своєчасному розгляді скарги, а навпаки, створює перешкоди у цьому, що виражається у системній неявці, без повідомлення про поважність таких причин, у судове засідання.

Під зловживанням процесуальними правами в теорії права класично розуміють дії: 1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; 2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; 3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Норми КПК безпосередньо не врегульовують порядок реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження, але разом з тим, частиною 6 статті 9 КПК визначено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу. Також, згідно із частиною 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Касаційного кримінального суду Верховного суду (ККС ВС) від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к).

Також, згідно із частиною 2 статті 1 КПК кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Враховуючи системність неявки заявниці у судові засідання, належне повідомлення про дату, час та місце судового засідання, не повідомлення про причини її неявки, слідчим суддею прийнято рішення про розгляд справи у відсутність ОСОБА_4 , при цьому, наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи по суті та прийняття кінцевого судового рішення.

Представник ДВБ ГУНП в Кіровоградській області заперечив щодо задоволення скарги з тих підстав, що в структурі ДВБ відсутній орган досудового розслідування, тому заяву ОСОБА_4 скеровано до ДБР для прийняття рішення. Крім цього, відносно дізнавача, відносно якого ОСОБА_4 просила внести відомості про кримінальне правопорушення, розпочато службову перевірку та встановлено про відсутність підстав для внесення.

Вивчивши скаргу ОСОБА_5 та матеріали, якими вона обґрунтована, заслухавши доводи представника ДВБ ГУНП в Кіровоградській області, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Встановлено, що 04.09.2025 до ДВБ ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява ОСОБА_4 про вчинення злочину щодо працівників ВП №2 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, а саме старшого дізнавача сектору дізнання ВП №2 (Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 , якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007, в змові з процесуальним прокурором ОСОБА_7 здійснили фальсифікацію згаданого кримінального провадження, не надають адвоката від держави на якому вона наполягала. Адвокат ОСОБА_8 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000007 повідомив їй, що там відсутні докази її винуватості.

З приводу бездіяльності, яка полягає у невнесенні ДВБ ГУНП в Кіровоградській області відомостей до ЄРДР за заявою від 04.09.2025.

Так, Наказом НПУ від 09.11.2025 №83 затверджено Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі по тесту Положення).

Згідно з Положенням Департамент внутрішньої безпеки НПУ здійснює оперативно-розшукову діяльність (п. 2 розділу І Положення). Крім цього, ДВБ НПУ здійснює інформаційно аналітичне забезпечення керівництва Національної поліції України про стан вирішення питань, що належать до повноважень ДВБ НПУ (п. 3 розділу І Положення).

Відповідно до п. 6 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, Реєстратори Реєстру (далі - Реєстратор) - уповноважені службові особи органів прокуратури та органів досудового розслідування, які за допомогою програмних засобів ведення Реєстру з урахуванням повноважень, визначених КПК України та цим Положенням, створюють (редагують) інформацію (електронні форми) про кримінальні правопорушення, осіб, що їх вчинили, та рух кримінальних проваджень, формують витяг з Реєстру тощо.

Реєстраторами є: прокурори, уповноважені на здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням; керівники органів прокуратури, які діють у межах повноважень, визначених КПК України; керівники органів досудового розслідування та органів дізнання, уповноважені на здійснення організації досудового розслідування та дізнання; службові особи органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (далі - слідчий); службові особи підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, органу Державного бюро розслідувань, Національного бюро у випадках, установлених цим Кодексом, уповноважена особа іншого підрозділу зазначених органів, які уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків (далі - дізнавач).

Користувачами інформації Реєстру (далі - Користувач) є Реєстратори та інші уповноважені особи органів прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, органів Національної поліції, безпеки, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України та Національного бюро, які виконують функції з інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків (оперативних, оперативно-довідкових, дактилоскопічних тощо), що користуються інформацією, яка обробляється в Реєстрі, для виконання покладених на них завдань у межах, визначених адміністратором з урахуванням вимог чинного законодавства (п. 7 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань)

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції України, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, органів Державного бюро розслідувань, органів Бюро економічної безпеки України, органів Державної прикордонної служби України, органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Отже, ДВБ ГУНП в Кіровоградській області за своєю суб`єктністю виконують функції оперативного підрозділу, виконують свої повноваження вже в розпочатому кримінальному провадженні, є користувачами Єдиний реєстр досудових розслідувань та не наділені повноваженнями реєстратора в ЄРДР.

Статтею 216 КП України визначено підслідність кримінальних проваджень, серед яких слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених працівником правоохоронного органу (п.1 ч. 4 ст. 216 КПК України).

Враховуючи, що ДВБ ГУНП в Кіровоградській області не має повноважень реєстратора та підслідність кримінальних правопорушень вчинених працівником слідчих органів, в даному випадку це старший дізнавач сектору дізнання ВП №2 (Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 , тому направлення заяви ОСОБА_4 від 04.09.2025 саме до територіального відділу Державного бюро розслідувань, в даному випадку це Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві, є правомірним, оскільки слідчий цього органу досудового розслідування має прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 від 04.09.2025.

Відомостей щодо результату розгляду Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві, слідчому судді не надано, однак згідно з пояснень, які надані представником ДВБ ГУНП в Кіровоградській області, відомості до ЄРДР з заявою ОСОБА_4 від 04.09.2025 слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві, не вносились.

Крім цього, працівниками ДВБ ГУНП в Кіровоградській області заяву ОСОБА_4 від 04.09.2025 направлено до ГУНП в Кіровоградській області щодо призначення службового розслідування за фактами, які викладені у заяві.

Більше того, 29.04.2025 т.в.о начальника ГУНП в Кіровоградській області затверджено Висновок про результати службового розслідування за фактами порушення старшим дізнавачем сектору дізнання ВП №2 (Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 вимог КПК України під час досудового розслідування №0000007, яке розпочато за зверненням ОСОБА_4 , яким не встановлено порушення в діях дізнавача ОСОБА_6 .

Тобто, обставини, які виклала ОСОБА_4 в заяві від 04.09.2025 вже були предметом перевірки в ході проведення службового розслідування, тому слідчий суддя погоджується про відсутність підстав для його повторного проведення за тими самими обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Зі змісту ст. 214 КПК України вбачається, що після отримання кожної заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий чи прокурор зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення та протягом 24 годин внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Так, відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

З вимог ч.1 ст.214 КПК України слідує, що бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до вказаного реєстру впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Положеннями ст.25 КПК України (яка регламентує засаду публічності у кримінальному судочинстві) встановлено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Ця норма пов`язана з ч.5 ст.214 КПК України згідно якої до ЄРДР вноситься, зокрема, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, може мати місце лише у разі надходження до компетентного суб`єкта заяви, яка містить інформацію про вчинення саме кримінального правопорушення, та невнесення відповідного запису до ЄРДР протягом 24 годин з моменту надходження такої заяви.

Виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Тобто слідчий, прокурор зобов`язані проаналізувати викладені в повідомленні про злочин фактичні обставини діяння та визначити попередньо, під ознаки якого злочину, передбаченого статтею Особливої частини КК України, таке діяння підпадає.

Положення ст.214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення саме кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Так, відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК до ЄРДР вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

При цьому, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Так, ч. 1 ст. 36 КПК України, ч. 5 ст. 40 КПК України - прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Повноваження прокурора під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачені ч. 2 ст. 36 КПК України.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого.

Тобто, прокурор вправі розпочинати досудове розслідування, доручати його проведення відповідному органу досудового розслідування, здійснювати нагляд, досудове розслідування провадиться спеціальним органом (ст. 38 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Повноваження слідчого передбачені ч. 2 ст. 40-1 КПК України.

Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Розгляд клопотань під час досудового розслідування регламентований ст. 220 КПК України.

Так, як вже зазначалось ст. ст. 36 та 40-1 КПК України визначено, що дізнавач та прокурор є самостійним у прийнятті процесуального рішення, виборі способів та методів проведення досудового розслідування, в тому числі і проведення досудового розслідування.

Порушення кримінального провадження відносно дізнавача, прокурора, з підстав незгоди з пред`явленим особі обвинуваченням у вчинення злочину, само по собі не може вказувати на наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні Особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Частина друга зазначеної статті передбачає можливість вручення повістки для передачі адміністрації за місцем роботи особи, яка викликається.

Як встановлено в судовому засіданні, заявницею виявляється незгода із пред`явленим їй обвинуваченням у кримінальному провадженні №0000007, та вважає його безпідставним. Також встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000007 відносно ОСОБА_4 направлено до суду, тому в даному випадку судом має встановлюватись наявність або відсутність вини особи у вчинення кримінального правопорушення, тобто в порядку передбаченому КПК України.

За наведеного вище обґрунтування, слідчий суддя вважає про необґрунтованість скарги ОСОБА_4 та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 305 - 307, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб ДВБ ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення злочину від 04.09.2025 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_9