Справа № 134/1132/25
У Х В А Л А

Іменем України

07 січня 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України,

встановив:

У провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2021 року за № 0000043, про обвинувачення ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт. Крижопіль Вінницької області, з середньою спеціальною освітою, офіцер запасу, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка с. Крикливець Крижопільського району Вінницької області, з середньою спеціальною освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, уродженка м. Одеса, з середньою спеціальною освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, за наступних обставин.

Так, 19 жовтня 2019 року близько 11 години 50 хвилин ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом зі своєю родиною та знайомими, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відпочивали у ресторані «Royal Pub», що знаходиться за адресою: вулиця Героїв України, 53 А, смт Крижопіль Тульчинського району Вінницької області.

Під час відпочинку ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 вийшли з приміщення ресторану та присіли на лавку неподалік від входу до ресторану. В цей час поряд з приміщенням ресторану «Royal Pub», неподалік від ОСОБА_6 , проходила її знайома ОСОБА_12 , з якою ОСОБА_6 тривалий час перебуває у неприязних відносинах, у зв`язку із чим між ними виникла словесна суперечка.

В ході вказаної суперечки ОСОБА_6 нанесла один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_12 , тим самим завдала їй фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.

В цей час у ОСОБА_4 , яка також сперечалася з ОСОБА_12 , раптово виник протиправний умисел на завдання ОСОБА_12 побоїв, з метою завдання фізичного болю. Реалізуючи вказаний умисел, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , перебуваючи поряд з ОСОБА_12 та утримуючи її за одяг, завдала їй декілька ударів правою рукою в область голови та коли ОСОБА_12 впала на землю, своєю правою ногою та рукою нанесла їй декілька ударів в область нижніх кінцівок та тулуба, тим самим завдала їй фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень. В свою чергу ОСОБА_6 під час того, як ОСОБА_12 впала на землю, продовжила вчиняти протиправні дії щодо неї шляхом нанесення ударів ногами по тулубу та кулаком правої руки в область голови, тим самим завдала їй фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.

У подальшому, дізнавшись про бійку між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , із приміщення ресторану вийшов ОСОБА_5 , який почав наздоганяти ОСОБА_12 , яка намагалася втекти на проїжджу частину вулиці Героїв України навпроти ресторану «Royal Pub». Однак, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_12 та схопивши правою рукою за волосся, лівою рукою наніс їй декілька ударів в область голови та один удар правою ногою по тулубу.

Через декілька хвилин, ОСОБА_5 , діючи умисно, продовжив вчиняти протиправні дії щодо ОСОБА_12 , яка знаходилася посеред вулиці Героїв України, та схопивши її руками за волосся і одяг, ривком кинув на землю та завдав їй один удар ногою в область тулуба, тим самим завдавши їй фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, тобто умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчиненому групою осіб.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області 14 липня 2025 року звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а також звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, п. 2 ч. 2 ст. 106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Провадження у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2021 року за № 0000043, в частині обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 126 КК України - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, та продовжено судове провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки у її відсутності суд не міг вирішити її клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 липня 2025 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 126 КК України на 08 вересня 2025 року.

Ухвалами Крижопільського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року та 30 вересня 2025 року розгляду справи було відкладено в зв`язку з неявкою обвинуваченої.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року судове провадження з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 126 КК України було зупинено у зв`язку із оголошенням обвинуваченої в розшук.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року відновлено судове провадження з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України.

В матеріалах справи міститься клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 від 19 травня 2025 року про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, яке їй ставиться у вину, минуло більше 5 років.

В підготовчому судовому засіданні 07.01.2026 обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання, просить звільнити її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, підтвердила, що наслідки закриття кримінального провадження з цих підстав їй відомі. Також вказала, що у неї не було наміру переховуватися від суду, проте в зв`язку з важким матеріальним становищем вона змушена була поїхати на роботу в Чехію, де офіційно працевлаштована на заводі. Після повернення в Україну вона одразу з`явилася до суду. Крім того, до виділення матеріалів справи відносно неї в окреме провадження вона також постійно прибувала в судові засідання разом з іншими обвинуваченими.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання ОСОБА_4 та звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України в зв`язку із закінченням строків давності не заперечує.

Потерпіла ОСОБА_12 в підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Частиною 2 ст. 288 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У даному випадку суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності потерпілої, адже судом вживалися усі заходи для забезпечення її явки в судове засідання з метою з`ясування позиції по справі. Потерпіла в жодне судове засідання не з`явилася, в зв`язку з її неявкою розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався. Разом з тим, ст. 49 КК України, яка регулює звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, є імперативною нормою, відтак думка потерпілої не має вирішального значення.

Заслухавши обвинувачену, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд виходить із положень КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження, за умови вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

В силу ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КК України настає за умисне завдання ударів, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а за ч. 2 ст. 126 КК України - ті самі діяння, що мають характер мордування, вчинені, зокрема, групою осіб.

Санкція ч. 2 ст. 126 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачала покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно ч. 3 ст. 12 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину середньої тяжкості і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 (далі - ЗУ № 2617-VIIІ) було внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, викладено у нових редакціях ст. 12 та частину першу ст. 49 КК України.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 5 КК України, на переконання суду, в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діє на час розгляду клопотання.

Відповідно до положення статті 12 КК України (в редакції ЗУ № 2617-VIIІ) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції ЗУ № 2617-VIII) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з положеннями статті 12 КК України (в редакції ЗУ № 2617-VIII) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до приписів ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2-4 ст. 49 КК України).

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 730/67/16-к від 26.03.2020 року, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України кримінальним процесуальним законом не передбачено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинене 19.10.2019 року, отже, з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло понад 5 років.

Обвинувачена ОСОБА_4 ще 19 травня 2025 року (до виділення матеріалів справи відносно неї в окреме провадження) подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження з цих підстав.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 не вчинила нового кримінального правопорушення, не ухилялася від досудового розслідування або суду, зупинення судового провадження у даному кримінальному провадженні було зумовлене її перебуванням за кордоном з поважних причин.

Також встановлено, що ОСОБА_4 розуміє суть пред`явленого їй обвинувачення, свої права, визначені ч. ч. 2-3 ст. 285 КПК України, та підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Судом роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_4 , що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою. Також обвинувачена ОСОБА_4 розуміє наслідки закриття кримінального провадження та бажає бути звільненою від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України та ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадках встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши обґрунтування заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення від обвинуваченої ОСОБА_4 , з огляду на те, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КК України, у вчиненні якого вона обвинувачується, є нетяжким злочином та з моменту його скоєння минуло більше 5 років, суд дійшов висновку, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності відповідає вимогам чинного законодавства, відтак слід звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, закривши кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Слід зазначити, що відмова суду у звільненні обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, за наявності її згоди, буде порушенням прав обвинуваченої, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Керуючись ст. ст. 44, 49, КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 285, ст. ст. 369-372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Провадження у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2021 року за № 0000043, про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 126 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя