ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1671/25 Справа № 209/3646/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000022 від 02 червня 2023 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_8 , а також захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єлізарове Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 17 листопада 2005 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

- 27 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном 3 роки;

- 09 жовтня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі;

- 07 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 01 жовтня 2021 року по відбуттю терміну покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_9 29 травня 2023 року приблизно о 16.55 годині, перебуваючи у магазині «Тритон» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Героїв АТО, 11, побачив на касовій стрічці у касовій зоні вищевказаного магазину мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9» Midnight Grey 4 GB RAM 128 GB ROM імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме майна, належного потерпілій ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що він діє в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, у подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України, зокрема Указом від 01 травня 2023 року № 254/2023, перебуваючи у магазині «Тритон» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Героїв АТО, 11, 29 травня 2023 року приблизно о 16.55 годині, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав з касової стрічки, яка розташована в вище вказаному магазині в касовій зоні, належний потерпілій ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9» Midnight Grey 4 GB RAM 128 GB ROM імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , синього кольору, вартість якого становить 3450 грн., у чохлі чорного кольору (майнової цінності для потерпілої не має), із захисним склом (майнової цінності для потерпілої не має), із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (майнової цінності для потерпілої не має). Заволодівши вищевказаним мобільним телефоном, ОСОБА_9 залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, що належить потерпілій ОСОБА_10 , та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив останній майнової шкоди на суму 3450 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений має чотири непогашені судимості за злочини проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні злочини проти власності. При цьому, останній злочин ОСОБА_9 вчинив через півтора роки після звільнення з місць позбавлення волі, що у сукупності свідчить про стійку схильність до вчинення злочинів. Поряд із цим, суд дійшов хибного висновку про наявність у обвинуваченого щирого каяття, оскільки останній завдану шкоду не відшкодував, не виявив бажання виправити ситуацію, а наявність у останнього судимостей свідчить про відсутність у поведінці обвинуваченого позитивних змін. Окрім того, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений на час вчинення злочину не працював, офіційного джерела доходу не мав, не одружений, утриманців не має, перебуває в реєстрі у лікаря нарколога. На переконання прокурора, наведені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого протягом визначеного судом строку позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначення покарання, призначивши ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Захисник вважає, що суд не врахував тих обставин, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Поряд із цим, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений позитивно характеризувався за місцем свого проживання, досудова доповідь на нього також вбачала можливим застосування покарання без ізоляції від суспільства, а потерпіла не наполягала на суворій та реальній мірі покарання. На переконання захисника, за вказаних умов виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, за умови призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

23 травня 2025 року на адресу суду надійшла відмова прокурора від поданої ним апеляційної скарги.

За цих умов, суд переглядає вирок суду виключно з підстав, наведених в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який свою вину визнав та щиро розкаявся, раніше неодноразово судимий, не працює, дітей на утриманні не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого і повне визнання ним своєї вини, а в якості таких, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - рецидив злочинів.

Окрім цього, судом було враховано досудову доповідь органу пробації, згідно з якою виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезепеку для суспільства.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення менш суворого покарання.

Ті обставини, що обвинувачений за місцем мешкання характеризується позитивно, визнав свою вину та щиро розкаявся підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають, як і відомості про те, що потерпіла не наполягала на суворому покаранні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений раніше чотири рази судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційного джерела доходу не має, вчинив новий злочин в умовах воєнного стану, що підвищує його суспільну небезпечність та свідчить про відверте небажання стати на шлях виправлення. За цих умов, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, на переконання колегії суддів, не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4