Справа № 182/4992/25
Провадження № 1-кп/0182/1070/2025
У Х В А Л А

13.10.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.03.2025 за № 0000423 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Горлівка Донецької області, який фактично проживає у АДРЕСА_1

ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Шолохове, Нікопольського району Дніпропетровської області, який фактично проживає у АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ з власного пристрою),

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

(в режимі ВКЗ з ДУВП №4),

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

(в режимі ВКЗ з власного пристрою),

в с т а н о в и в:

Прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 11.08.2025 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 21.03.2025 за № 0000423 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1 КК України.

Щодо обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу, а саме ризик переховування від суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання; ризик незаконного впливу на свідків; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності. При цьому застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти продовження строків тримання під вартою. Просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , де він фактично проживає. Цей будинок належить його цивільній дружині, в ньому вони проживають разом зі своїми 4-ма дітьми. Посилається на те, що він за станом здоров`я не може перебувати під вартою - у нього постійні головні болі; він не збирається переховуватись та з`являтиметься до суду за кожною вимогою, не порушуватиме умов домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання свого підзахисного. Вказав, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, співпрацював зі слідством. На думку захисника домашній арешт цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Тому також просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт за зазначеною ним адресою.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження строків тримання під вартою. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , де він зареєстрований та фактично проживає один. Посилається на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, чого в умовах ДУВП немає. Запевняв суд, що не порушуватиме умови домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання свого підзахисного. Посилається на те, що його підзахисний, перебуваючи під домашнім арештом, буде добросовісно виконувати свої обов`язки. Тому також просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт за зазначеною ним адресою. Такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень /злочинів/, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого та тяжкого. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ «Феррарі-Браво проти Італії».

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду) об`єктивно існує, бо обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть переховуватися від суду. Відтак, невідворотність покарання за злочини вже сама по собі є підставою та мотивом для переховування, а тому обвинувачені можуть змінити місце проживання, виїхати за межі України або на окуповану територію з метою ухилення від суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005, в якому зазначено, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також суд вважає, що наявний й ризик незаконного впливу обвинувачених на свідків шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій з метою зміни показів або відмови від дачі свідчень.

Що стосується наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд вважає, що такий ризик теж існує, оскільки встановлено, що обвинувачені можуть продовжити протиправну діяльність вчиняти кримінальні правопорушення проти державної та громадської безпеки, оскільки характер та тяжкість злочину, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також їх навички з виготовлення саморобних вибухових пристроїв, свідчить про підвищену небезпеку останніх. Тому на думку суду є досить високим ризик того, що, перебуваючи

на волі, з метою уникнення відповідальності, обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому цей ризик також доведений та обґрунтований.

Також суд враховує репутацію обвинувачених, які раніше не судимі; мають постійне місце проживання, а також те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину проти громадської безпеки, що має неабиякий суспільний інтерес.

Наведені ризики є дійсними та триваючими, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався, а обставини, які слугували підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міри запобіжного заходу.

Все це, на думку суду та з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою обвинуваченим і на переконання суду подальше продовження тримання під вартою не порушує їх права на свободу та особисту недоторканість, справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 5 ,6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим закінчується, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню а в задоволенні клопотання обвинувачених та захисників про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

При цьому суд враховує й положення ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями статтями 258-258-6 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Окрім того, згідно абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 258-258-6 Кримінального кодексу України, а тому розмір застави ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визначається.

Керуючись ч. 3 ст. 315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання обвинувачених та захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 11 грудня 2025 р., без визначення застави.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 11 грудня 2025 р., без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1