КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 вересня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року,

за участі:

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 16.06.2025 обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: Мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 16 Pro Max, чорного кольору; Мобільний телефон чорного кольору; Ноутбук марки Apple моделі MacBook із зарядним пристроєм до нього, з метою збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та повернути майно.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що копію оскаржувану ухвалу отримано апелянтом 18 липня 2025 року, апеляційну скаргу подано 21 липня 2025 року. З цих підстав просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Апелянт зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року надано дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Державного реєстру) на праві приватної власності належить ОСОБА_7 . Відповідно до витягу із вищевказаного реєстру (копія якого додається), вказаній особі дійсно належить об`єкт нерухомого майна за схожою адресою (єдина розбіжність полягає у тому, що адреса містить посилання на кімнату, а не квартиру), проте він представляє собою жиле приміщення у гуртожитку загальною площею 17,7 кв.м., в той час як обшук, дозвіл на який надано було щодо цього приміщення у гуртожитку, фактично проводився у зовсім іншому приміщенні - у двохкімнатній квартирі.

В той же час, отримати витяг із Державного реєстру на приміщення, в якому фактично проводився обшук неможливо, оскільки будинок ще не здано у експлуатацію та вказаних відомостей щодо будинку в Державному реєстрі ще немає. Єдиним документом, який на разі має власник, копію якого є акт прийому передачі квартири АДРЕСА_2 , фотокопія якого додається.

З цього акту випливає, що адреси цих приміщень дійсно співпадають, проте в цьому випадку мова йде саме про двохкімнатну квартиру площею 65 кв.м.

Окрім того, апелянт зазначає, що ним замовлено витяг на реального власника квартири, де фактично проведено обшук, відповідно до якої відомості про наявність об`єктів нерухомості у власності вказаної особи відсутні.

Посилається на додані до скарги фотокопії рахунку на сплату комунальних послуг, які підтверджують, що ОСОБА_5 проживаю саме у квартирі площею 65 кв.м., а не у приміщенні у гуртожитку площею 17,7 кв.м., на яке фактично отримано ухвалу про проведення обшуку.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, що виключає правові підстави для обмеження його прав та законних інтересів щодо володіння майном.

Також, на вилученому мобільному телефоні та ноутбуці міститься значна кількість робочої та особистої інформації, яка необхідна для виконання службових обов`язків ОСОБА_5 , та яку він не може відновити без доступу до вказаних пристроїв.

В той же час, ухвала слідчого судді не містить достатнього обґрунтування, що майно, на яке було накладено арешт, є предметом злочину, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходами від нього.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про час та дату судового засідання його повідомлено у встановлений законом спосіб. 03 вересня 2025 року надіслав письмові заперечення до апеляційної скарги та просив її розглянути у відсутність прокурора. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводивласника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження убачається, що 02 липня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна. В обґрунтування клопотання про поновлення строку, апелянт зазначив, що копію оскаржуваної ухвали отримано ним 18 липня 2025 року, апеляційну скаргу подано 21 липня 2025 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000158, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 199, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє злочинна група, учасники якої діючи за попередньою злочинною змовою, використовуючи спеціальне обладнання та неліцензійне (несанкціоноване) програмне забезпечення виготовляють, зберігають, перевозять та пересилають голографічні захисні елементи, які в подальшому використовують для виготовлення та збуту офіційних документів, які в подальшому через поштові відправлення такі як: «Нова пошта», «Укрпошта» тощо, реалізовують замовникам за грошові кошти.

Зокрема вказані учасники злочинної групи на території Хмельницької, Дніпропетровської, Харківської, Київської, областей у квартирах за місцем проживання та в спеціально орендованих квартирах за допомогою спеціальної техніки та обладнання (принтерів, програмного забезпечення, заздалегідь придбаної плівки, пластику та голографічних захисних елементів) організували місця виготовлення підроблених особистих документів (водійських та інших посвідчень, свідоцтв, довідок, паспортів тощо).

В подальшому вказані особи через телеграм канал отримують замовлення від покупців про виготовлення підробленого документу та на вказаних квартирах здійснюють його виготовлення та після отримання коштів за документ (яке здійснюється шляхом пересилання на банківські картки та електронні гаманці) здійснюють його збут шляхом пересилання через відділення «Нової пошти» та «Укрпошта».

За версією органу досудового розслідування до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який замовляв підроблене посвідчення старшого о/у ДВБ проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується автомобілем: «TOYOTA CAMRY» VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

16 червня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи.

Постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_8 від 16 червня 2025 року вилучені предмети, речі та документи, які мають значення для досудового розслідування, а саме мобільний телефон марки «Iphone»визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

17 червня 2025 року прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку направив до Печерського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна, вилученого під час проведення 16.06.2025 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , саме: Товарний чек № 806814.259 на криптогаманець Ledger NanoSPlus Matte Black, гарантійний талон на вищевказані предмети; Військовий квиток на ім`я ОСОБА_9 ; Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 ; Упакування стартового пакету у розпечатаному вигляді з тримачем для сім- картки; Сім-картка «Vodafone»; Тримач для сім-картки ; Дві банківські картки; Три холодні гаманці/пристрої для збереження віртуальних активів; USB-кабель чорного кольору та коробка з-під пристрою для збереження віртуальних активів; Мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 16 Pro Мах, чорного кольору; Два ключі від автомобіля; Мобільний телефон чорного кольору; Ноутбук марки Appleмоделі МасВоок із зарядним пристроєм до нього; Wi-Fiроутер з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 16.06.2025 обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: Мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 16 Pro Max, чорного кольору; Мобільний телефон чорного кольору; Ноутбук марки Apple моделі MacBook із зарядним пристроєм до нього, з метою збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт мобільних телефонів та ноутбуку із зарядним пристроєм до нього, власником яких є ОСОБА_5 належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

Також, арештовані мобільні телефони та ноутбук, на які прокурор, в тому числі просив накласти арешт не відповідають критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 199, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Прокурором не доведено, що арештоване майно може містити на собі інформацію, яка стосується кримінального провадження, також не зазначено про призначення проведення будь-яких експертиз щодо вказаного майна.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права ОСОБА_5 з потребами досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Проте вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки прокурором не надано доказів, що мобільні телефони та ноутбукє предметом протиправної діяльності, об`єктами та знаряддями злочину та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім того, із долученої до матеріалів клопотання постанови слідчого ГСУ НП України ОСОБА_8 від 16 червня 2025 року вбачається, що речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000158 від 18.04.2024 визнано вилучені предмети, речі та документи, які мають значення для досудового розслідування, а саме лише мобільний телефон марки «Iphone».

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Разом із тим, у своєму клопотанні прокурор просив накласти арешт на: Товарний чек № 806814.259 на криптогаманець Ledger NanoSPlus Matte Black, гарантійний талон на вищевказані предмети; Військовий квиток на ім`я ОСОБА_9 ; Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 ; Упакування стартового пакету у розпечатаному вигляді з тримачем для сім- картки; Сім-картка «Vodafone»; Тримач для сім-картки ; Дві банківські картки; Три холодні гаманці/пристрої для збереження віртуальних активів; USB-кабель чорного кольору та коробка з-під пристрою для збереження віртуальних активів; Мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 16 Pro Мах, чорного кольору; Два ключі від автомобіля; Мобільний телефон чорного кольору; Ноутбук марки Appleмоделі МасВоок із зарядним пристроєм до нього; Wi-Fi роутер.

Однак, слідчим суддею задоволено клопотання та накладено арешт лише на Мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 16 Pro Max, чорного кольору; Мобільний телефон чорного кольору; Ноутбук марки Apple моделі MacBook із зарядним пристроєм до нього. В той же час, долю іншого вилученого майна в ухвалі слідчого судді не вирішено.

Також, власником майна ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду повідомлено, що вилучені документи, карточки та ключі від транспортного засобу, повернуто.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга -задоволенню.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 02 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення 16.06.2025 обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: Мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 16 Pro Max, чорного кольору; Мобільний телефон чорного кольору; Ноутбук марки Apple моделі MacBook із зарядним пристроєм до нього, з метою збереження речових доказів.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 757/31005/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Справа № 11сс/82/5691/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК