Справа № 455/512/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/756/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6

встановила:

вищезазначеною ухвалою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000017 від 18.12.2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з цією ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2025 року змінити, зокрема виключити з мотивувальної частини ухвали висновок суду про те, що 18.12.2014 ОСОБА_7 скоїв інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд в оскаржуваній ухвалі встановив вину ОСОБА_7 зазначивши наступне: «Враховуючи викладені обставини, а також те, що з дня скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке мало місце 18.12.2014, минуло понад 5 років, перебіг строків давності порушено не було, обвинуваченому відомі підстави звільнення від кримінальної відповідальності та їх наслідків, він надав згоду на таке звільнення, суд вважає необхідним звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, закривши провадження у даній справі».

Таким чином, на думку захисника, суд при постановленні оскаржуваної ухвали допустив неправильне тлумачення норм ст.49 КК України, ст.ст.284, 285, 286 КПК України, що суперечить їх точному змісту.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 будучи повідомленими про час та місце апеляційного розгляду у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення справи не поступало.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який послався на розсуд суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з поданою апеляційною скаргою сторона захисту просить змінити оскаржувану ухвалу, а саме виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на встановлення вини ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З системного аналізу норм процесуального законодавства вбачається, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття справи за такою підставою, у разі згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності і виконати вимоги, передбачені статтями 284-288 КПК України.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення злочину, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості та не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні 18.12.2014 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке згідно з ст. 12 цього Кодексу відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за який відповідно до ст. 49 КК України складає 5 років. На момент розгляду справи в суді вказаний строк минув.

У ході проведення судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду із письмовими клопотаннями про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрив вищезазначене кримінальне провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

При цьому, суд відповідно до ст. 372 КПК України зазначив в ухвалі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 ; суть питання, що вирішується ухвалою; встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.

Згідно з ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Тому, аж до ухвалення вироку у справі, не можна говорити, що у суду є переконання у винності особи, а надто тоді, коли строки давності спливли значно раніше, ніж суд робить такий висновок.

З наведеного вбачається, що за наявності всіх встановлених законом умов, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке належним чином мотивував.

Водночас жодних даних та мотивів про те, що місцевий суд визнав обставини кримінального правопорушення, яке інкримінувалось обвинуваченому ОСОБА_7 , такими, що є доведеними у судовому засіданні, оскаржувана ухвала не містить.

В оскаржувані ухвалі суд не наводив формулювання обвинувачення, визнаного ним доведеним, та не встановлював вину обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні,а відтак апеляційні доводи захисника про порушення місцевим судом презумпції невинуватості є безпідставними.

Таким чином вимога сторони захисту про виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання на встановлення вини ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України є неспроможною.

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана у справі апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга сторони захисту до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: