Справа № 461/8588/25
Провадження № 1-кс/461/6478/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

законного представника підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковника юстиції ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Межова Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який не є депутатом, адвокатом та нотаріусом,

у кримінальному провадженні,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 23.07.2025, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчої судді зі вказаним клопотанням, у якому просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначає, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 на виконання наказів військово-політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.

Відповідно до положень частини четвертої статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, держави-члени зобов`язані утримуватися у своїх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави. Будь-які акти тероризму, що спрямовані на дестабілізацію, створення небезпеки для населення та примусове нав`язування політичних рішень, суперечать основоположним принципам міжнародного права.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1994 № 49/60 «Заходи щодо ліквідації міжнародного тероризму» держави одностайно визнали, що акти тероризму у будь-якій формі є злочинними та такими, що не можуть бути виправдані жодними мотивами, незалежно від політичних, філософських, ідеологічних, расових, етнічних, релігійних чи будь-яких інших підстав.

Резолюція Генеральної Асамблеї ООН від 17.12.1996 № 51/210 зобов`язала держави-учасниці вживати ефективних заходів для запобігання тероризму, криміналізації його проявів у національних законодавствах та притягнення винних до відповідальності, підкресливши, що міжнародний тероризм є загрозою міжнародному миру та безпеці.

Женевські конвенції від 12 серпня 1949 року та Додаткові протоколи до них від 1977 року прямо забороняють будь-які акти насильства чи залякування щодо цивільного населення, кваліфікуючи їх як серйозні порушення міжнародного гуманітарного права. Зокрема, пункт 2 статті 51 Додаткового протоколу І забороняє акти чи погрози насильства, головною метою яких є тероризування цивільного населення.

Міжнародна конвенція про боротьбу з бомбовим тероризмом від 1997 року, учасницею якої є Україна, встановлює, що будь-яке умисне застосування вибухових чи інших пристроїв у громадських місцях, транспортних засобах чи державних установах із метою завдання шкоди або створення небезпеки для населення, є міжнародним злочином та підлягає кримінальному переслідуванню.

Відповідно до статті 3 Конституції України, життя, здоров`я та безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю, а забезпечення цих прав є головним обов`язком держави. Стаття 17 Конституції визначає захист суверенітету та територіальної цілісності справою всього народу та встановлює заборону створення й діяльності незаконних збройних формувань на території України. Стаття 27 Конституції гарантує кожній людині невід`ємне право на життя та покладає на державу обов`язок його захищати від протиправних посягань, у тому числі від актів терористичного характеру.

Закон України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 № 638-IV у статті 1 визначає тероризм як суспільно небезпечну діяльність, що полягає у свідомому застосуванні насильства шляхом учинення чи погрози вчинення терористичного акту, а стаття 4 прямо встановлює заборону будь-яких проявів терористичної діяльності та покладає на державу обов`язок протидіяти їй.

Закон України «Про національну безпеку України» відносить тероризм до основних загроз національній безпеці та підкреслює обов`язок держави здійснювати комплекс заходів щодо запобігання і припинення терористичної діяльності.

Крім того, стаття 258 Кримінального кодексу України визначає терористичний акт як застосування зброї, вчинення вибуху чи інших дій, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків, якщо вони вчинені з метою залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення чи впливу на прийняття рішень органами державної влади.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у жовтні 2024 року, але не пізніше 28.08.2025, невстановлена особа користувач месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_10 », діючи умисно та з метою вчинення терористичного акту на території України, використовуючи соціальну мережу «Telegram» залучив до злочинної діяльності неповнолітнього громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Межова Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , а також іншу встановлену у ході розслідування особу неповнолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до умов вказаної злочинної діяльності.

Таким чином, упродовж жовтня 2024 - серпня 2025 років, під час спілкування через месенджер «Telegram» із невстановленою особою користувачем месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_10 », ОСОБА_4 отримав від останнього пропозицію здійснити дії, спрямовані на організацію та вчинення терористичного акту на території України із застосуванням вибухового пристрою.

Усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, з прямим умислом та з корисливих мотивів, ОСОБА_4 погодився виконати поставлені завдання за грошову винагороду.

Зокрема, у порядку реалізації злочинного плану та діючи за інструкціями невстановленої особи користувача месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_10 », ОСОБА_4 24.08.2025 виїхав із м. Черкаси автобусним сполученням та 25.08.2025 прибув до м. Львова.

На виконання умов злочинного плану, 27.08.2025, близько 19 год 58 хв ОСОБА_4 прибув до геологічної пам`ятки природи місцевого значення «Кортумова гора» у м. Львові, де за отриманими координатами «49.8571183; 24.0021817» у прихованому місці забрав рюкзак чорного кольору, в якому знаходився саморобний вибуховий пристрій та переніс його до місця свого тимчасового проживання - квартири (апартаменти-готель) розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яку орендував за погодженням із невстановленою особою користувачем месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_10 » для цілей виконання злочинного плану.

Надалі, діючи відповідно до отриманих інструкцій, 28.08.2025 у період часу з 03 год 44 хв по 05 год 24 хв, ОСОБА_4 зустрів ОСОБА_9 , яка також, за вказівками невстановленої особи користувача месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_10 », прибула до орендованої ОСОБА_4 квартири (апартаментів) де і виявила наявність саморобного вибухового пристрою. Через нетривалий період часу, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 разом вийшли з приміщення та прослідували до місця розташування раніше підібраного автомобіля BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 .

З метою реалізації спільного злочинного завдання, діючи умисно та з корисливих мотивів ОСОБА_4 заклав саморобний вибуховий пристрій під вищезгаданий автомобіль, який знаходився у публічному місці на автомобільній парковці біля будинку за адресою: м. Львів, вул. Братів Дужих, 2.

У цей же час, діючи умисно та з корисливих мотивів, за вказівками невстановленої особи користувача месенджеру «Telegram» з профілем «ОКО», ОСОБА_9 налагодила відео-спостереження за вказаним автомобілем із закладеним ОСОБА_4 вибуховим пристроєм, шляхом прихованого влаштування на штативі мобільного телефону «Motorolla» моделі «Moto e15» із під`єднаним до мережі «Інтернет» доступом, що надавало можливість віддаленому користувачу здійснювати спостереження за обстановкою у реальному часі.

У подальшому, 28.08.2025 близько 06 год 35 хв, злочинна діяльність ОСОБА_4 та ОСОБА_9 була припинена співробітниками Служби безпеки України, у зв`язку із чим вибух у громадському місці з можливим ушкодженням громадян та пошкодженням майна не відбувся, а злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

28 серпня 2025 року, ОСОБА_4 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та 28.08.2025 останньому повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, тобто за фактом закінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину терористичного акту, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, підтверджуються здобутими на теперішній час доказами.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 29.08.2025 у кримінальному провадженні №0000212 від 23.07.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», без визначення розміру застави до 26.10.2025 року включно.

Доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу пов`язана з тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, який є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_11 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи особу підозрюваного, з урахуванням статті ст.178 КПК України, орган досудового розслідування приходить до висновку, що ОСОБА_4 не працює, не одружений, має недостатньо міцні соціальні зв`язки. Будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню під контролем держави та в умовах ізоляції від суспільства немає. Характер та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, характеризують як особу, що не має достатніх моральних цінностей, при прийнятті рішень та вчиненні дій превілює корисливий мотив не зважаючи на можливі негативні наслідки, схильного до вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, розмір застави просить не визначати.

Крім того, необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000212 обумовлений тим, що з метою закінчення досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, направлених на зібрання усіх доказів та проведення повного, всебічного, об`єктивного досудового розслідування усіх обставин кримінального провадження, встановлення усіх епізодів злочинної діяльності підозрюваного ОСОБА_4 , а також інших причетних осіб, зокрема:

1) детально оглянути приховану інформацію на вилучених під час особистого обшуку підозрюваних мобільних телефонів з метою здобуття доказів у кримінальному провадженні;

2) отримати в порядку запиту (тимчасового доступу) інформацію з карткових рахунків підозрюваних про суму, час та котрагентів від яких надходили кошти використані при підготовці до терористичного акту та винагороди виконавцям;

3) одержати висновок судової вибухово-технічної експертизи;

4) одержати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи;

5) одержати висновки судових психіатричних експертиз ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ;

6) здійснити розсекречення матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, здійснити легалізацію процесуальних документів, на підставі яких проведено негласні слідчі (розшукові) дії;

7) отримати відповіді з установ та організацій на запит слідчого в порядку

ст. 93 КПК України, а також отримати матеріали від компетентних установ за запитом прокурора, на виконання вимог ст. ст. 485 та 487 КПК України щодо особливостей розслідування кримінальних проваджень стосовно неповнолітніх;

8) провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, пов`язані із закінченням досудового розслідування.

Отримані внаслідок виконання вищеперерахованих слідчих (розшукових) та процесуальних дій результати встановлюватимуть наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, у тому числі міститимуть дані про обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

Окрім цього, результати проведення вищенаведених слідчих і процесуальних дій мають важливе значення для повноти встановлення обставин, мотивів і мети вчинення кримінальних правопорушень, встановлення можливих співучасників даного кримінального правопорушення, правильної кваліфікації діянь підозрюваного.

Враховуючи викладене вище, в органу досудового розслідування є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , а тому останньому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому, та просив таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим, ризики не доведені. Однак зазначили, що у разі, якщо суд визнає вказане клопотання обґрунтованим, просили визначити розмір застави. Крім того, захисник під час судового засідання озвучив заяву про ймовірне застосування фізичного насильства до підозрюваного під час утримання у слідчому ізоляторі.

Слідча суддя, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання та документи, якими воно обґрунтоване, дійшла до таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України, одними зі заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно зі змістом ст. ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Згідно з положеннями ст.178 КК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частини третьої статті 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: (1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; (2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

У положеннях частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідча суддя встановила, що слідчим відділом Управління СБ України у Львівській області, за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 23.07.2025, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

28 серпня 2025 року, ОСОБА_4 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та 28.08.2025 останньому повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, тобто за фактом закінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину терористичного акту, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 29.08.2025 у кримінальному провадженні №0000212 від 23.07.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», без визначення розміру застави до 26.10.2025 включно.

Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні довели, що закінчити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не є можливим, оскільки у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, без яких неможливо закінчити досудове розслідування, а саме:

1) детально оглянути приховану інформацію на вилучених під час особистого обшуку підозрюваних мобільних телефонів з метою здобуття доказів у кримінальному провадженні;

2) отримати в порядку запиту (тимчасового доступу) інформацію з карткових рахунків підозрюваних про суму, час та котрагентів від яких надходили кошти використані при підготовці до терористичного акту та винагороди виконавцям;

3) одержати висновок судової вибухово-технічної експертизи;

4) одержати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи;

5) одержати висновки судових психіатричних експертиз ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ;

6) здійснити розсекречення матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, здійснити легалізацію процесуальних документів, на підставі яких проведено негласні слідчі (розшукові) дії;

7) отримати відповіді з установ та організацій на запит слідчого в порядку ст. 93 КПК України, а також отримати матеріали від компетентних установ за запитом прокурора, на виконання вимог ст. ст. 485 та 487 КПК України щодо особливостей розслідування кримінальних проваджень стосовно неповнолітніх;

8) провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, пов`язані із закінченням досудового розслідування.

Вказані слідчі та процесуальні дії у вищезазначеному кримінальному провадженні не були закінчені у двомісячний строк, у зв`язку зі специфікою даного виду прихованих злочинів і високим рівнем конспірації, почерговістю проведення відповідних експертиз (дактилоскопічна, молекулярно генетична) та тривалістю проведення вже призначених у даному кримінальному провадженні експертиз, отримання особливої складності кримінального провадження та інших об`єктивних причин.

Результати проведення даних слідчих і процесуальних дій мають важливе значення для повноти встановлення обставин вчинення злочину та з`ясування повного кола причетних до злочину осіб.

Щодо обґрунтованості підозри.

Ухвалюючи судове рішення, слідча суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на цьому етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, разом з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідча суддя позбавлена можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації його дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, підтверджуються здобутими на теперішній час доказами, а саме:

1. Повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, що надійшло з підрозділу головного відділу Управління СБ України у Львівській області №62/2/1/1-235 від 22.07.2025;

2. Протоколами оглядів мобільних терміналів ОСОБА_4 та

ОСОБА_9 від 28.08.2025 із виявленою інформацією про отримання, підготовку та реалізацію завдання із вчинення терористичного акту;

3. Протоколом огляду місця події від 28.08.2025, у якому зафіксовано факт закладення саморобного вибухового пристрою під автомобіль BMW Х 5

д.н.з. НОМЕР_1 та його вилучення спеціалістами на автомобільній парковці навпроти будинку за адресою: м. Львів, вул. Братів Дужих, буд.2, а також вилученого прихованого мобільного телефону на штативі, за допомогою якого здійснювалося спостереження за транспортним засобом;

4. Протоколами затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 від 28.08.2025 в порядку ст. 208 КПК України та протоколами їх особистого обшуку із вилученням мобільних телефонів, які використовувалися як комунікаційні засоби під час підготовки та реалізації злочину;

5. Протоколом допиту свідка (конфідента) ОСОБА_12 від 28.08.2025;

6. Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 11.09.2025;

7. Протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_9 від 12.09.2025

8. Протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 від 18.09.2025;

9. Протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваною

ОСОБА_9 від 19.09.2025;

10. Іншими доказами у їх сукупності.

За таких умов, слідча суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшла до обґрунтованого висновку про наявність доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити цей злочин.

Питання щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, а також більш вагомі докази причетності до кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені у подальшому органами досудового розслідування та/або судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.

Щодо обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідча суддя встановила, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наведені в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2025, та існування яких стало підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу тримання під вартою на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, який є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а, отже, розуміючи наслідки притягнення до відповідальності, з метою її уникнення, існують ризики того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Попри ситуацію, пов`язану з введенням в Україні воєнного стану, а саме неможливості перетину Державного кордону України у легальний спосіб, ОСОБА_4 може покинути територію України у спосіб, не передбачений законодавством України, оскільки лінія Державного кордону України частково непідконтрольна органам державної влади України станом на теперішній час.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на теперішній час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, зокрема, не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене, у випадку застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній може знищити, спотворити, приховати не дослідженні у ході розслідування речові докази. Крім того, перебуваючи поза контролем держави в умовах ізоляції, ОСОБА_4 може спілкуватися з причетними до вчинення кримінального правопорушення особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності та зможе надавати останнім допомогу у переховуванні від органу досудового розслідування.

Зухвалість дій ОСОБА_4 свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним діяння, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на те, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , спрямовані на шкоду державі, у якій на цей час запроваджений воєнний стан, не виключено, що останній може продовжити злочинну діяльність, у тому числі і з метою уникнення від відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, слідча суддя вважає, що обставини у кримінальному провадженні з часу застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не змінилися, встановлені ризики на момент розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу не зникли та продовжують існувати. Сторона захисту не спростувала ризиків доведених слідчим та прокурором.

Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, визначені ст.178 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, яке є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

При продовженні запобіжного заходу слідча суддя враховує дані про особу підозрюваного, а саме те, що він неповнолітній, є неодружений, раніше не судимий, непрацевлаштований, має постійне місце проживання.

Оцінивши у сукупності всі обставини, на підставі наявних матеріалів, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке належить до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої., та доведених ризиків визначених пунктами 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_4 , слідча суддя вважає, що об`єктивно необхідним є продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження.

Щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідча суддя вважає, що на теперішній час застосування більш м`якого запобіжного заходу не здатне забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та запобігти наявним ризикам.

Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто, у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване відносно підозрюваного.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішення повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вищевикладеного, слідча суддя приходить до висновку, що інші запобіжні заходи з об`єктивних причин не забезпечать законослухняну поведінку підозрюваного, та для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, підозрюваному слід продовжити строк тримання під вартою, що є достатнім та необхідним для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

Щодо можливості визначення розміру застави.

За приписами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, згідно з п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також наведені вище встановлені у ході розгляду клопотання обставини, зокрема ризики, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, слідча суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави підозрюваному.

Щодо заяви захисника підозрюваного про ймовірне застосування насильства по відношенню до останнього під час утримання у слідчому ізоляторі.

Відповідно до ч.ч. 6. 7 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

З огляду на заяву захисника, з метою недопущення порушення прав підозрюваного, вважаю за необхідне ухвалити рішення щодо вжиття заходів, передбачених ст. 206 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.176-178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 309, 372, 376 КПК України, слідча суддя -

УХВАЛИЛА:

1. клопотання задовольнити.

2. Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 21.12.2025.

3. Відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначати.

4. Заяву адвоката ОСОБА_6 про застосування насильства до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), зафіксувати у цій ухвалі.

5. З огляду на характер застосованого запобіжного заходу тримання під вартою:

- зобов`язати слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковника юстиції ОСОБА_7 забезпечити проведення невідкладного судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- доручити Головному управлінню Національної поліції у Львівській області провести дослідження фактів про застосування насильства до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб);

- скерувати цю ухвалу до Львівської обласної прокуратури, Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області, Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для належного реагування на заяву захисника підозрюваного для вжиття необхідних заходів для забезпечення безпеки підозрюваного, згідно із законодавством у межах наданої компетенції.

6. Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000212 від 23.07.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний цієї текст ухвали проголошений 24.10.2025 о 09:30 год.

Слідча суддя ОСОБА_13