УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року

м. Київ

справа № 308/12664/23

провадження № 51-224 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2026 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 січня 2026 року,

установив:

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ухвалою від 12 січня 2026 року відмовив у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000032.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 16 січня 2026 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2026 року.

До Суду електронною поштою надійшла касаційна скарга, зі вступної частини якої вбачається, що вона подана від імені ОСОБА_4 , а в місці, де має бути підпис (в паперовому варіанті), зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Разом із тим, оскільки ця скарга до Суду надійшла електронною поштою від імені ОСОБА_5 та містить його електронний цифровий підпис, то Суд вважає, що її подано саме від імені останнього.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність вказаних судових рішень, просить їх скасувати.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга, у якій адвокат ОСОБА_5 просив слідчого суддю визнати протиправною бездіяльність прокурорів та слідчого у кримінальному провадженні №0000032, накласти арешт на 4 земельні ділянки, заборонити забудовникам проводити будівництво котеджів на земельній ділянці площею 0,30 га на АДРЕСА_1, а також зобов`язати керівника Ужгородської окружної прокуратури визначити подальше досудове розслідування у цьому провадженні за Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ухвалою від 12 січня 2026 року залишив без задоволення вказану скаргу.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 оскаржили згадане рішення до апеляційного суду з поданням відповідної апеляційної скарги, за якою у відкритті апеляційного провадження судом відмовлено.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України (далі - Конституція) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правилами частини третьої статті 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини 3 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Також, положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4- р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

У частині першій статті 309 КПК визначено конкретний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 309 КПК, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. У частині 3 статті 309 КПК встановлено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Як убачається з матеріалів провадження, адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні та просив слідчого суддю накласти арешт на земельні ділянки і заборонити забудовникам будівництво котеджів, а також визначити підслідність кримінального провадження за Державним бюро розслідувань.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 12 січня 2026 року вказану скаргу розглянув та за результатами її розгляду постановив ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому слідчий суддя не вирішував питання накладення або зміни арешту майна з власної ініціативи, а здійснював судовий контроль у межах, визначених кримінальним процесуальним законом.

Таким чином, у даному провадженні слідчий суддя діяв у межах повноважень, передбачених статтею 303 КПК, та прийняв рішення, передбачене статтею 307 КПК, за результатами розгляду скарги на таке рішення слідчого, тобто в межах процедури, передбаченої КПК.

За таких обставин ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого та прокурора, постановлена в порядку статей 303- 307 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки не включена до конкретного переліку ухвал, визначених у статтях 307, 309 КПК.

Такий підхід є послідовним та усталеним у практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема викладений у постановах від 06 квітня 2023 року (справа № 127/3/23), від 02 березня 2023 року (справа № 295/10788/22), від 31 січня 2023 року (справа № 686/3944/22), від 05 вересня 2022 року (справа № 344/5527/22), у яких зазначено, що оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді, постановлених за наслідками розгляду скарг у порядку статті 307 КПК, законом не передбачено, а апеляційний суд у такому випадку дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відмова у відкритті апеляційного провадження у таких випадках сама по собі не порушує права на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту, оскільки закон прямо передбачає припис частини четвертої статті 399 КПК, та обмеження апеляційного оскарження таких ухвал слідчого судді. А відсутність апеляційного перегляду не є тотожним відсутності доступу до правосуддя.

Водночас обмеження апеляційного перегляду ухвал слідчого судді, постановлених у порядку статті 307 КПК, переслідує легітимну мету забезпечення ефективності та оперативного досудового розслідування і не позбавляє особу доступу до суду загалом, оскільки така особа скористалася правами на судовий контроль слідчого судді.

Отже, право на суд не гарантує необмеженої кількості інстанцій, процесуальні фільтри є допустимими, якщо вони встановлені законом та мають легітимну мету.

Аналогічний підхід міститься у практиці Європейського суду з прав людини, який визнає, що відсутність апеляції не обов`язково є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо доступ до справедливого судового розгляду гарантовано на першій інстанції.

Таким чином, відмова у відкритті апеляційного провадження у поєднанні з розглядом скарги слідчим суддею (ухвала слідчого судді не підлягає самостійному оскарженню і в касаційному порядку) не свідчить про порушення статей 6 та 13 Конвенції.

З огляду на зазначене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_5 .

Що стосується посилання адвоката ОСОБА_5 на те, що слідчий суддя залишив без розгляду клопотання про відкладення судового розгляду скарги, не надав можливість ознайомитись з матеріалами провадження та не виконав вимог ухвали апеляційного суду, якою скасовано попередню ухвалу слідчого судді, то Суд повторює, що ухвала слідчого судді не підлягає самостійному оскарженню в касаційному порядку відповідно до статті 424 КПК.

Отже, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2026 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 січня 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3