Провадження № 1-кп/643/1176/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002756 від 27.09.2025 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

На розгляді Салтівського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В підготовче судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, причини його неявки невідомі. Водночас у суду немає доказів належного повідомлення потерпілого про час та місце розгляду справи.

Прокурор вважала за неможливе проводити підготовче судове засідання за відсутності потерпілого, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим просила відкласти підготовче судове засідання.

Адвокат та обвинувачений також вказали на неможливість проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого, щодо якого відсутні відомості про його належне повідомлення час та місце розгляду справи, а тому просили відкласти підготовче судове засідання.

Одночасно захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , заявила клопотання про проведення медичного обстеження ОСОБА_4 для встановлення діагнозу та призначення йому необхідного лікування, з врахуванням скарг на стан здоров`я.

В обґрунтування заявленого клопотання адвокат зазначила, що у його підзахисного наявна пухлина передміхурової залози, а також він має захворювання серця. Вказані захворювання у нього були діагностовані ще до моменту затримання та поміщення до СІЗО. Крім того, захисник повідомила, що ОСОБА_4 під час вчинення відносно нього іншого кримінального правопорушення отримав ножові поранення, у зв`язку з чим він потребує медичної допомоги.

Як стверджувала захисник, ОСОБА_4 самостійно звертався до керівництва СІЗО з метою проведення його обстеження та надання медичної допомоги, однак відповіді на своє звернення він не отримав. Наразі обвинувачений немає можливості отримувати необхідну медичну допомогу, в т.ч. через своїх рідних.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання захисника щодо проведення медичного обстеження обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості проведення підготовчого судового засідання та заявленого захисником клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Щодо можливості проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Як визначено, ч. 3, 4 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

Отже, підготовче судове засідання може бути проведено за відсутності потерпілого виключно за умови, якщо він належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відкласти підготовче судове засідання та здійснити повторний виклик потерпілого.

Щодо клопотання захисника про проведення медичного обстеження обвинуваченого.

Як визначено ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу (ст. 49 Конституції України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), положень

ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на державу-учасницю Конвенції покладено обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Положення ст. 3 Конвенції покладає на Державу обов`язок захищати фізичне благополуччя осіб, позбавлених волі, шляхом, зокрема, надання їм необхідної медичної допомоги («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], 2016, § 136 і «Мозер проти Молдови та Росії» (Mozer v. Moldova and Russia) [ВП], § 178). Органи влади також повинні забезпечити ведення повного обліку стану здоров`я ув`язненого та поводження з ним під час ув`язнення, щоб діагностика та допомога були оперативними і точними, а також, якщо це необхідно через характер захворювання, щоб нагляд був регулярним і систематичним та передбачав комплексну терапевтичну стратегію, спрямовану на належне лікування проблем зі здоров`ям затриманого або запобігання їх загостренню, а не на їх лікування на симптоматичній основі. Органи влади також повинні продемонструвати, що було створено необхідні умови для фактичного дотримання призначеного лікування. Крім того, медичне обслуговування, що надається в пенітенціарних установах, має бути відповідним, тобто на рівні, співставному з тим, який державна влада зобов`язалася надавати населенню загалом. Тим не менш, це не означає, що кожному затриманому має бути гарантовано такий самий рівень медичного обслуговування, який доступний у найкращих медичних закладах за межами пенітенціарних установ. Якщо лікування неможливо забезпечити в місці позбавлення волі, має бути можливість перевести затриманого до лікарні чи спеціалізованого відділення («Руман проти Бельгії» (Rooman v. Belgium) [ВП], 2019, §§ 147-148).

Для надання «адекватної» медичної допомоги органи влади повинні забезпечити: (1) ведення повного обліку стану здоров`я ув`язненого та поводження з ним під часув`язнення («Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), 2006, § 83); (2) щоб діагностика та допомога були оперативними і точними («Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), 2006, §§ 104-106), а також, (3) якщо це необхідно через характер захворювання, щоб нагляд був регулярним і систематичним та передбачав комплексну терапевтичну стратегію, спрямовану на належне лікування проблем зі здоров`ям ув`язненого або запобігання їх загостренню («Аміров проти Росії» (Amirov v. Russia), 2014, § 93).

Медичні рекомендації, включно, в разі потреби, з рекомендаціями, наданими на підставі додаткового висновку медичного експерта, повинні виконуватися, і повинно бути продемонстровано, що ув`язненому було надано лікування, яке відповідало поставленому діагнозу («Голомійов проти Молдови» (Holomiov v. Moldova), 2006, § 117, і «Веннер проти Німеччини» (Wenner v. Germany), 2016, § 57).

Медичне обслуговування, що надається в пенітенціарних установах, має бути «відповідним», тобто на рівні, співставному з тим, який державна влада зобов`язалася надавати населенню загалом. Тим не менш, це не означає, що кожному затриманому має бути гарантовано такий самий рівень медичного обслуговування, який доступний у найкращих медичних закладах за межами пенітенціарних установ («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], 2016, § 137, «Кара-Даміані проти Італії» (Cara-Damiani v. Italy), 2012, § 66);

Суд залишає за собою достатній ступінь розсуду під час визначення необхідного стандарту охорони здоров`я, розглядаючи це питання по-різному в кожному конкретному випадку, за умови, що цей стандарт «сумісний з людською гідністю» особи, взятої під варту, з урахуванням «практичних вимог ув`язнення» («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], 2016, § 138; «Алексанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), 2008, § 140; «Патранін проти Росії» (Patranin v. Russia), 2015, § 69).

Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до п. 2.3 Розділу ІІ «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Згідно з вимогами п. 2.5 Розділу ІІ цього Порядку, консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини.

Вимогами п. 2.7 Розділу ІІ цього Порядку визначено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

З огляду на викладене, повідомлена захисником інформація про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути залишена поза увагою суду та потребує перевірці шляхом проведення відповідного медичного обстеження з метою встановлення діагнозу та призначення необхідного лікування.

Керуючись ст. 314, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відкласти підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні

№ 0002756 від 27.09.2025 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на 14 год. 00 хв. 08.01.2026.

У підготовче судове засідання викликати учасники судового провадження

Клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 , про проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Доручити керівництву Харківської міської медичної частини № 27 Філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях організувати та забезпечити медичне обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення діагнозу та призначення необхідного лікування.

Про результати медичного обстеження повідомити Салтівський районний суд міста Харкова та обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7