У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

особи, стосовно якої вирішується питання про

застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 9 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 від 09.05.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозір`я, Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, учасником бойових дій, особою з інвалідністю, депутатом не являється, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, наразі перебуває на стаціонарному лікуванні КНП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» (КП «ДБКЛІПД» ДОР», адреса: 49115, м. Дніпра, вул. Данила Самойловича, 1 ;

за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в :

09.05.2025, в період часу близько з 05 год. 50 хв. по 07 год. 00 хв., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 625 від 08.10.2025 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за мотивованим рішенням суду, без будь-якого дозволу та всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав, переліз паркан приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де на постійній основі проживає з родинною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де незаконно перебував нетривалий проміжок часу, псуючи майно громадян.

В подальшому, 09.05.2025, в період часу близько 06 год. 10 хв., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 625 від 08.10.2025 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання, перебуваючи поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_2 підійшов до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, один удар ступнею правої ноги в область черевної порожнини, після чого ОСОБА_3 взяв до рук металеву ніжку від стільця та наніс нею більше п`яти ударів по передпліччям обох рук потерпілого.

Внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження у вигляді численних синців та саден верхніх кінцівок та живота, які відповідно до висновку експерта № 02-01/612 від 19.08.2025, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, перелому п`ятої п`ясткової кістки лівої кисті, який відповідно до висновку експерта № 02-01/612 від 19.08.2025, за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином суспільно-небезпечне діяння, до якого причетний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбачених: ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла особи; ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання і просила суд застосувати відносно ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Захисник ОСОБА_5 та законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 не мали зауважень щодо порядку розгляду кримінального провадження та щодо обставин, викладених у клопотанні та просили застосувати відносно ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Потерпілі у судовому засіданні підтримали позицію прокурора, вважали що ОСОБА_3 небезпечний для суспільства та має утримуватись у відповідному закладі.

У судовому засіданні, з огляду на висновки судово-психіатричного експерта, за погодженням із учасниками процесу, судом визнано недоцільним допит ОСОБА_3 у зв`язку із станом його здоров`я (хронічним психічним захворюванням, яке перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати про них покази під час участі, зокрема, у судовому процесі) та судом забезпечено його участь у судовому процесі засобами відеоконференц зв`язку.

Факт вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_3 підтверджується такими, безпосередньо перевіреними у порядку статті 358 КПК України у судовому засіданні, доказами:

- даними електронного рапорту №39081 від 09.05.2025;

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_7 ;

- даними протоколу огляду місця події від 09.05.2025;

- даними електронного рапорту №42343 від 20.05.2025;

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_8 ;

- показами потерпілої ОСОБА_7 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 ;

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 ;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 ;

- даними протоколу огляду речей від 16.08.2025;

- даними протоколу огляду речей від 20.08.2025;

- даними висновку експерта №02-01/612;

- даними висновку судово-психіатричного експерта №625 від 08.10.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вказані вище докази є належними та допустимими у розумінні норм КПК України.

Порушень вимог ст. 87 КПК України не встановлено.

Будь-яких інших доказів сторонами не надавалося, а прокурор не наполягав на допиті свідків у даному провадженні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши зібрані у ньому докази, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У постанові від 16 січня 2023 року у справі № 761/37225/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК України і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені, є: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; 7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння.

Даний висновок відповідає правовій позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 202/5997/17.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, шляхом повного і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд вважає доведеним, що суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, мали місце і вчинені ОСОБА_3 у стані неосудності, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому, відповідно до частини другої статті 19 КК України, він не підлягає притягненню до кримінальної відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

За приписами статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;

2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення;

3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Статтями 511, 512 КПК України встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Частиною 1 статті 509 КПК України унормовано, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Отже, примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Даний висновок відповідає правовій позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленій у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 127/15572/21.

Частинами першою та третьою статті 94 КК України закріплено, що, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі суду не потрібно наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

Враховуючи характеристику ОСОБА_3 за місцем проживання, покази потерпілих щодо тривалості посягання та способу вчинення на їхнє майно та здоров`я, наслідки цього, завдання ОСОБА_3 шкоди, як майну потерпілих, завдання шкоди здоров`ю потерпілого та завдання шкоди власне і собі під час вчинення суспільно небезпечних діянь, суд вважає, що саме поміщення ОСОБА_3 до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом є доцільним та необхідним.

Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги думку прокурора, законного представника, захисника, думку потерпілих, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, однак психічний розлад ОСОБА_3 є таким, що потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобіганню вчинення ним суспільно-небезпечних дій, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 625 від 08.10.2025 року, а відтак, суд вважає ОСОБА_3 суспільно небезпечним і дійшов висновку про необхідність застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експертів, у даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 19, 93, п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, керуючись ст.ст. 512-513 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у стані неосудності вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання спеціалізованої психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-DVD-R диск із копіями аудіо-записів повідомлень на лінію «102» - зберігається при матеріалах кримінального провадження; DVD-R диск з копіями відеозаписів з камери відеоспостереження, що за адресою: Черкаський район, с. Білозір`я, пров. Волонтерський, 17 залишити в матеріалах кримінального провадження; медичну документацію, заповнену на ім`я ОСОБА_8 передана на зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити останньому; медичну картку № 185 КНП «ЧОПНД ЧОР» - повернута службовим особам КНП «ЧОПНД ЧОР» - залишити в медичному закладі; медичні карти КНП «ЧОПЛ ЧОР» №3693 від 20.11.2018, №1513 від 08.05.2017, №2499 від 26.07.2016, №1926 від 19.05.2014, №1627 від 28.07.2020, №2424 від 13.06.2025, завірена копія висновку судово-психіатричного експерта №372 від 22.09.2020 повернуті службовим особам КНП «ЧОПЛ ЧОР» - залишити в медичних закладах.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, захиснику, законному представнику та ОСОБА_3 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1