Справа № 642/5908/25
Провадження № 1-кс/642/1529/25
УХВАЛА

Іменем України

14.10.25 м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001134 від 02.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,-

в с т а н о в и в:

13.10.2025 слідчий СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001134 від 02.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні № 2 ХРОУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001134 від 02.09.2025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, тобто по факту заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем у великих розмірах та службового підроблення.

У ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 06.08.2021 по 31.10.2021 року, директор ТОВ «МІШЕМ» ОСОБА_4 , будучи службовою особою, при виконанні договорів підряду №№406 від 06.04.2021; 484 від 4 червня 2021 року; № 541 від 23 червня 2021 року; № 599 від 7 липня 2021 року; № 693 від 18 серпня 2021 року, укладених Між ТОВ «МІШЕМ» та Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківськлої міської ради, діючи з корисливих мотивів до офіційних документів - актів приймання робіт : акту № 1 жовтень 2021 по договору № 406 від 06.04.2021 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в; акту № 1 за серпень 2021 по договору № 484 від 4 червня 2021 року приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в; акту № 1 за вересень 2021 по договору № 541 від 23 червня 2021 року приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в; акту № 1 за вересень 2021 по договору № 693 від 18 серпня 2021 року ; акту № 1 жовтень 2021 по договору № 599 від 7 липня 2021 року приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2, з метою наживи вніс недостовірні відомості з завищеними обсягами фактично виконаних робіт по укладанню асфальто-бетонного покриття на дорогах та тротуарах поблизу будинків, розташованих по вул.. Іллінській 67 м.Харків, Полтавський Шлях 155 м.Харків, вул..Камської, 2 м.Харків, вул.Великої Панасівської 224,226,228, 232/1 м.Харків, вул.Великої Панасівської №№ 230,230/1, 232/2 м.Харків, чим спричинив згідно висновків експертів № 11244/12464 комісійної судової будівельно- технічної експертизи від 28.08.2025 ,№ 11 179/12457 комісійної судової будівельно- технічної експертизи від 28.08.25 ,№ 11264/12459 комісійної будівельно- технічної експертизи від 28.08.2025 ,№ 11181/12466 комісійної судової будівельно- технічної експертизи від 28.08.2025,експертів № 11265/12465 комісійної судової будівельно- технічної експертизи від 28.08.2025матеріальну шкоду Харківській міській раді в особі Департаменту Будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради спричинена матеріальна шкода в великих розмірах,що згідно примітки п.3 до ст.185 КК України в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення,в сумі 442 793,66 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України тобто в заволодінні чужим майном, вчинене шляхом зловживання службовим становищем у великих розмірах та у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч .1ст. 366 КК України, тобто в складанні службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу .

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 1 ст.366, ч.4 ст.191 КК України , підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

У власності підозрюваного ОСОБА_4 наявний , згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях № 31/32/13-20723-2025 від 09.10.2025 автомобіль ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ WOLGT8GM6C1084013), орієнтовною вартістю на теперішній час 363 000 грн.( згідно відомостей на вартість аналогічних автомобілів, які продаються на сайті «AUTO.RIA».

03.10.2025 прокурором ОСОБА_5 в інтересах Харківської міської ради заявлений цивільний позов поданий до підозрюваного ОСОБА_4 на суму спричиненої Харківській міській раді матеріальної шкоди 442 793, 66 грн.

Позов долучено до матеріалів провадження.

Незастосування арешту майна підозрюваного, в свою чергу без тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до втрати, вказаного майна, що може перешкодити забезпеченню відшкодування цивільного позову.

Слідчий подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлявся.

Представник власника майна ОСОБА_6 подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі, щодо накладення арешту на автомобіль ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ WOLGT8GM6C1084013) заперечував, оскільки на нього вже накладено арешт ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2025.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина друга статті 131 КПК України).

Як визначено частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, суд також бере до уваги, що відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Судом встановлено, що у провадженні № 2 ХРОУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001134 від 02.09.2025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, тобто по факту заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем у великих розмірах та службового підроблення.

03.10.2025 прокурором ОСОБА_5 в інтересах Харківської міської ради заявлений цивільний позов поданий до підозрюваного ОСОБА_4 на суму спричиненої Харківській міській раді матеріальної шкоди 442 793, 66 грн.

Позов долучено до матеріалів провадження.

У власності підозрюваного ОСОБА_4 наявний , згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях № 31/32/13-20723-2025 від 09.10.2025, автомобіль ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ НОМЕР_2 ).

Звертаючись з клопотанням слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ НОМЕР_2 ), який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 ,заборонивши відчуження вказаного майна третім особам.

Необхідність застосування арешту майна полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів враховує заявлений стороною обвинувачення можливий розмір шкоди та перевіряє співмірність ціни позову розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

За таких обставин, наявність у матеріалах провадження цивільного позову про стягнення ОСОБА_4 на суму спричиненої Харківській міській раді матеріальної шкоди 442 793, 66 грн., враховуючи, що він підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.191 та ч. 1 ст.366 КК України, що підтверджує існування потреби у такому заході забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

При цьому відповідно до наявних у матеріалах провадження відомостей приблизна вартість майна ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ WOLGT8GM6C1084013), становить 363 000 грн, що в свою чергу не перевищує розмір цивільного позову (442793 грн. 66 коп.).

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення доведено наявність правових підстав для накладення арешту на автомобіль ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ НОМЕР_2 ), який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , оскільки необхідність накладення якого обґрунтовано обумовлена потребою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та запобігання можливості його відчуження чи передання на користь третіх осіб з метою приховування, що виправдовує таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Тому, слідчий суддя за результатом розгляду клопотання обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ НОМЕР_2 ), який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , з тих підстав, що заявлена слідчим мета - забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що відповідає співрозмірності втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Відповідно до положень частини першої - другої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, слідчий суддя вважає неспроможними доводи представника власника майна про неможливість накладення арешту на автомобіль, виходячи з того, що на нього вже накладено арешт ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2025, оскільки клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна подано у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001134 від 02.09.2025 з метою забезпечення цивільного позову, а ухвалою слідчою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2025 накладено арешт на відповідний автомобіль у кримінальному провадженні №0000178, відомості про яке 08.12.2022 внесені до ЄРДР, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України з метою забезпечення конфіскація як виду покарання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001134 від 02.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки ТМ «OPEL ІNSIGNІA», з д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску (vin ТЗ НОМЕР_2 ), який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 шляхом заборони його відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1