№ 1-кп/756/1617/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2025 року за № 0000552, стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Крутеньки Хотинського району Чернівецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000552 від 28 квітня 2025 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 години 30 хвилин. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжений та діє на цей час.

У невстановлений час, але не пізніше 18 квітня 2025 року 17 години 10 хвилин у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану.

Так, з метою виконання наведеного умислу, 18 квітня 2025 року, не пізніше 17 години 10 хвилин, ОСОБА_6 , з метою підготовки до вчинення злочину, попрямував на АЗС «Окко» по вул. Лугова, 2 у м. Києві, де придбав легкозаймисту речовину - 2 літри бензину, яку залив у заздалегідь підготовлену ємність - пластикову пляшку «Pepsi».

Після цього, 18 квітня 2025 року о 17 годині 10 хвилин, обвинувачений підійшов до релейної шафи сигнальної установки підприємства Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця», яка знаходиться поблизу адреси АДРЕСА_2, за географічними координатами: НОМЕР_2. Надалі, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії несуть для оточуючих таємний характер, ОСОБА_6 облив зовнішню сторону дверей зазначеної релейної шафи завчасно підготовленим бензином. В подальшому, дістав з кишені свого одягу запальничку та підпалив зазначену релейну шафу сигнальної установки підприємства Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця».

Свої злочинні дії ОСОБА_6 фіксував на відеокамеру власного мобільного телефону марки «Samsung», моделі «SM-A055F» з МЕ: НОМЕР_1 .

Надалі, переконався в тому, що релейна шафа сигнальної установки підприємства Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця» спалахнула, ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин, покинув місце вчинення підпалу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015 року підприємство Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця» включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

1.2. Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні диверсії, а саме: вчиненні з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор ОСОБА_8 вважав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 113 КК України, вчинене останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами. Просив суд визнати ОСОБА_6 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 113 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна. При цьому прокурор просив урахувати, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення можливої шкоди від вчиненого злочину.

2.1.2. Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , у судовому засіданні зазначив, що його підзахисний розкаявся, визнав обставини, викладені в обвинувальному акті, як і надав послідовні викривальні показання у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно усунув можливу шкоду, попередив негативні наслідки від вчиненого злочину. Вказав, що це є обставинами, які пом`якшують покарання. Крім цього, просив врахувати, що ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується позитивно, має рідну сестру, яка є особою з інвалідністю з дитинства та міцні соціальні зв`язки. Просив застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням положень ст. 75 КК України, та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

2.1.3. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 щодо міри покарання підтримав позицію захисника, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини, за яких він скоїв цей злочин, викладені в обвинувальному акті.

Обвинувачений повідомив суду, що за пропозицією друга ОСОБА_9 , який надав контакт «куратора Алексія», написав останньому в додатку телеграм. Йому запропонували заробити 200 доларів США за підпал релейної шафи, яка належить загальнодержавному господарському підприємству АТ «Укрзалізниця». Того ж дня, ОСОБА_6 купив пляшку пепсі, пішов на заправку ОККО, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 2, узяв каністру й налив 2 літра бензину, в подальшому перелив у пляшку з-під пепсі. Надалі, пішов по рельсах в пошуках релейної шафи, зняв на відео першу ліпшу, яка знаходилась на шляху, й відправив «куратору Алексію» для підтвердження, на що останній надав згоду й надіслав відео інструкцію. Після цього підійшов до релейної шафи, облив її бензином та підпалив. Зазначені вище події зафіксував на відеокамеру за допомогою особистого телефону Samsung A05 та надіслав «куратору Алексію» в телеграм. Надалі загасив пожежу та втік з місця скоєння підпалу. Підтвердив, що метою вчинення злочину було, в тому числі, ослаблення держави. У вчиненому злочині щиро кається та повністю визнає свою вину.

2.2. Так, згідно із Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан на всій території України. Такий воєнний стан у подальшому неодноразово продовжувався, діє на цей час, а тому воєнний стан діяв на момент вчинення обвинуваченим злочину.

Основним безпосереднім об`єктом диверсії є внутрішня безпека України, її економічна основа. Додатковими об`єктами можуть бути: життя, здоров`я людей, екологічна безпека, власність. Предметом диверсії є об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення (електростанції, оборонні підприємства, шляхи сполучення, нафто- і газопроводи та ін.), тварини, рослини, земельні угіддя, водойми, ліси тощо.

Об`єктивна сторона диверсії виявляється зокрема у вчиненні підпалів, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення. При цьому, зруйнування та пошкодження майна полягає як у повному його знищенні, так і частковому пошкодженні у будь-який спосіб.

Суб`єктивна сторона диверсії характеризується виною у формі прямого умислу, що поєднаний з метою ослаблення держави, тобто заподіяння шкоди її економічній системі, обороноздатності, внутрішній безпеці тощо.

Диверсія належить до злочинів з усіченим складом і визнається закінченою з моменту здійснення вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на досягнення зазначених у законі небезпечних наслідків, тобто незалежно від фактичного спричинення смерті, тілесних ушкоджень, зруйнування або пошкодження об`єктів, радіоактивного забруднення та настання інших наслідків.

Таким чином диверсія, вчинена у будь-якій із її форм, є закінченою з моменту вчинення відповідно підпалу, незалежно від того, чи фактично настали ті або інші наслідки.

Враховуючи наведене, колегія суддів враховує, що для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 113 КК України не має значення чи настали наслідки від вчинених дій.

При цьому колегія суддів вважає доведеним те, що обвинувачений скоїв підпал релейної шафи, тобто об`єкта, що має важливе народногосподарське чи оборонне значення, оскільки об`єкти AT «Укрзалізниці» мають важливе народногосподарське та оборонне значення, а їх зруйнування або пошкодження може зашкодити державній безпеці України, з метою ослаблення держави.

Законом України «Про критичну інфраструктуру» передбачено, що безпека критичної інфраструктури - стан захищеності критичної інфраструктури, за якого забезпечуються функціональність, безперервність роботи, відновлюваність, цілісність і стійкість критичної інфраструктури, а об`єкти критичної інфраструктури - об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам (ст. 1 Закону).

Під час розгляду кримінального провадження безумовно доведено той факт, що нормальна робота релейних шаф спрямована для забезпечення надійного прийому, відправлення та пропуску поїздів і тому їх знищення чи пошкодження може призвести до непередбачуваних наслідків від затримки прослідування народногосподарських, в тому числі оборонних вантажів, до їх втрати чи псування при сході рухомого складу.

2.3. Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорював обставин, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд розцінює показання ОСОБА_6 як належні, допустимі та достатні докази його винуватості, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, а саме диверсії - вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину доведена повністю. Дії обвинуваченого суд вважає за необхідне кваліфікувати як диверсію - вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

Колегія суддів враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

За встановлених обставин та досліджених доказів у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

3. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

3.1. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне усунення можливої шкоди від вчиненого злочину.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому каявся, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявністю беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії обвинуваченого як каяття (щирий жаль з приводу вчинення злочину), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання.

Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

За наявності щирого каяття особи не обов`язково є активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину.

Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18).

Колегія суддів надає оцінку діям обвинуваченого як активним, певним чином ініціативним, а тому, в тому числі з огляду на позицію сторони обвинувачення, визнає активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення можливої шкоди від вчиненого злочину обставинами, що пом`якшують покарання.

3.2. З огляду на положення ч. 4 ст. 67 КК України, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлені.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Частиною 2 статті 113 КК України передбачено кримінальну відповідальність за диверсію - вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також вчинення з тією самою метою дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій, вчинені в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до якого особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

4.3. Враховуючи викладене, колегія суддів, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме, диверсії: вчиненні з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України

Оцінюючи доводи як сторони обвинувачення, так і захисту, дії обвинуваченого, суд погоджується зі стороною захисту про наявність підстав для застосування в даному випадку положень ст. 69 КК України з огляду на таке.

Положення ст. 69 КК України визначають, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, обставини його вчинення, на які в судовому засіданні посилається сторона обвинувачення та захисту, а саме: добровільне усунення обвинуваченим можливих негативних наслідків від вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за даними наявної медичної документації на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, порушень суспільного порядку не допускав, в громадських місцях поводив себе добре, є особою молодого віку, має неповнолітню сестру, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на підставі медичного висновку №47-ІІ від 26.07.2022 є дитиною інвалідом підгрупи А, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, таких як: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне усунення можливої шкоди від вчиненого злочину, відсутність з огляду на положення ч. 4 ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що наведене істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК України із призначенням основного покарання нижчим від найнижчої межі, встановленої в частині 2 статті 113 КК України.

При цьому, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та призначеної міри покарання, суд не знаходить підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69-1, 75 КК України.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень слід призначити ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 113 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації усього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. У межах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вид та міру покарання, яке призначається судом, наявність ризиків, які не зменшились на даний час, обставини, визначені пунктами 2-5 ч. 1 ст. 178 КПК України, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який чи скасування раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити без змін раніше застосований обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

5.2. ОСОБА_6 затримано 28.04.2025 та в подальшому застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, відповідно до ст. 72 КК України слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 28.04.2025 до 01.12.2025 включно, виходячи з того, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

5.3. Строк відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 02.12.2025.

5.4. Речові докази у межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення не надавались.

5.5. Інформація щодо застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, учасниками судового провадження не надавалась.

5.6. Витрати на проведення експертиз відсутні.

5.7. Цивільний позов у межах цього кримінального провадження не заявлено.

5.8. Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись статтею 12, частиною 3 статті 349, частиною 2 статті 373, статтею 374, статтею 376, пунктом 1 частини 2 статті 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі частини 5 статті 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період попереднього ув`язнення за цим кримінальним провадженням, з 28.04.2025 до 01.12.2025 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 02.12.2025.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Відповідно до частин 2 статті 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого частиною 2 статті 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті 02 грудня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3