Справа №504/2853/25
Провадження №1-кс/504/411/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

13.10.2025с-ще Доброслав

Слідчий суддя Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 смт. Доброслав, клопотання т.в.о. заступника начальника СВ відділення поліції №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000535, внесеному до ЄРДР 03.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2025 до Доброславського районного суду Одеської області надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника СВ відділення поліції №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000535, внесеному до ЄРДР 03.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про Службу безпеки України» систему Служби безпеки України складають Центральне управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки, військові формування, а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України.

Також згідно зі ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України» кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. До органів Служби безпеки України приймаються на конкурсній, добровільній і договірній основі громадяни України, здатні за діловими та моральними якостями, освітнім рівнем і станом здоров?я ефективно виконувати службові обов?язки.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що до суб?єктів, на яких поширюється дія цього Закону, окрім інших, с посадові та службові особи Служби безпеки України, у зв?язку з чим відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України вони с особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовими розслідуванням час, однак не пізніше початку червня 2025 року, керуючись злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання їх наслідків, розробив злочинний план, спрямований на одержання від осіб неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття уповноваженими посадовими та службовими особами Служби безпеки України рішення щодо призначення на посаду до вказаного державного органу, з метою подальшого звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.

У подальшому на початку червня 2025 року ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного умислу, відповідно до розробленого ним плану, підшукав особу, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому приблизно о 16 год. 39 хв. 05.06.2025 під час телефонної розмови у месенджері «WhatsApp» з приводу працевлаштування до органів Служби безпеки України повідомив про необхідність надсилання йому фотознімків паспорта громадянина України, витягу з мобільного додатку «Резерв+» та водійського посвідчення, а також ОСОБА_5 падав ОСОБА_6 вказівку здійснити переказ грошових коштів в сумі 8400 гривень на банківську картку № НОМЕР_1 , яка перебуває в його користуванні, під виглядом витрат для здійснення перевірочних дій щодо відповідності ОСОБА_6 вимогам, які висуваються до працівників Служби безпеки України.

Після вказаної розмови ОСОБА_6 , виконуючи вказівки ОСОБА_5 , надіслав за допомогою месенджера «WhatsApp» фотознімки паспорта громадянина України, витягу з мобільного додатку «Резерв+», водійського посвідчення, та приблизно о 18 год. 00 хв. 05.06.2025 ОСОБА_6 , перебуваючи в супермаркеті «Таврія В» за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 24, за допомогою терміналу самообслуговування, здійснив поповнення банківської карти № НОМЕР_1 , відомості про яку надав ОСОБА_5 , на суму 8400 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 приблизно о 11 год. 00 хв. 06.06.2025 під час телефонної розмови у месенджері «WhatsApp» повідомив ОСОБА_6 , що він відповідає вимогам, які висуваються до працівників Служби безпеки України, після чого висловив пряму словесну вимогу щодо надання йому неправомірної вигоди в розмірі 9000 доларів США, що станом на 06.06.2025 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 373 245 гривень 03 копійки, з початковою передачею її першої частини в розмірі 5000 доларів США, що станом на 06.06.2025 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 207 358 гривень 05 копійок, за вплив на прийняття уповноваженими посадовими та службовими особами Служби безпеки України рішення щодо його призначення на посаду до вказаного державного органу, погрожуючи відмовою в працевлаштуванні у випадку ненадання озвученої неправомірної вигоди.

При цьому, в період з 05.06.2025 по 09.06.2025 під час неодноразових розмов з ОСОБА_6 в месенджері «WhatsApp», у ході особистої зустрічі з ним ОСОБА_5 , запевняючи, що гарантує працевлаштування до органів Служби безпеки України, повідомляючи про терміни, які для цього необхідні, про те, яким чином розподілятимуться отримані ним грошові кошти, куди буде направлена інша частина неправомірної вигоди, які будуть підготовлені документи, створив обставини, за яких у ОСОБА_6 склалося остаточне переконання в тому, що лише ОСОБА_5 в дійсності може посприяти у вирішенні питання щодо його призначення на посаду до Служби безпеки України.

У зв?язку із цим, під час телефонної розмови ОСОБА_5 призначив ОСОБА_6 зустріч приблизно о 12 год. 00 хв. 09.06.2025 на автостоянці біля торгівельного центру «Епіцентр», який знаходиться за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Ілічанка, вул. 28-ї Бригади, 14, з метою отримання від останнього неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття уповноваженими посадовими та службовими особами Служби безпеки України рішення щодо призначення ОСОБА_6 на посаду до вказаного державного органу.

Надалі, приблизно о 12 год. 50 хв. 09.06.2025 за попередньою домовленістю ОСОБА_5 на своєму автомобілі марки «Nissan Leaf» із державним номерним знаком НОМЕР_2 під?їхав до торгівельного центру «Епіцентр», який знаходиться за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Ілічанка, вул. 28-ї Бригади, 14, де зустрівся із ОСОБА_6 .

Під час зустрічі ОСОБА_5 приблизно о 12 год. 50 хв. 09.06.2025, перебуваючи в салоні транспортного засобу «Mercedes», на якому прибув ОСОБА_6 , на майданчику для паркування поблизу торгівельного центру «Епіцентр» за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Ілічанка, вул. 28-ї Бригади, 14, переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у сумі 5000 доларів США, що станом на 09.06.2025 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 207 009 гривень, за здійснення ним впливу на прийняття уповноваженими посадовими та службовими особами Служби безпеки України рішення щодо призначення ОСОБА_6 на посаду до вказаного державного органу, після чого злочинні дії ОСОБА_5 було викрито та припинено співробітниками правоохоронних органів.

10.06.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Підставою застосування арешту майна є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої передбачає позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Метою застосування арешту майна є недопущення вибуття з власності ОСОБА_5 належного йому майна, ураховуючи санкцію ч. 3 ст. 369-2 КК України, та загрозу застосування до нього конфіскації належного йому майна у разі визнання винним.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 1/2 двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням вище викладеного в ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення, передбаченого ст. 170 КПК України, тобто у накладенні арешту на майно підозрюваного.

Підозрюваний власник майна та його захисник будучи належним чином сповіщеним про дату і час судового розгляду в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду від захисника надійшла заява про розгляд клопотання без участі.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду в судове засідання не з`явився, до початку розгляду подав заяву про розгляд клопотання без його участі та просив задовольнити клопотання слідчого у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

Згідно з положеннями статей 2, 7 КПК України визначено завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Частиною 5 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що частина двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності відповідно до свідоцтва на спадщину належить ОСОБА_5 .

10.06.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

На підставі вищевикладеного, зі змісту наданого клопотання та копій матеріалів до нього, слідчим суддею встановлено, що частина двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка на праві власності належить ОСОБА_5 , відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки це майно в подальшому може бути конфісковано з метою покарання за вчинення злочину.

Таким чином, арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин, беручи до уваги, що санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, а незастосування арешту на зазначене майно може призвести до його втрати чи відчуження, суд приходить до висновку, що клопотання про арешт майна необхідно задовольнити та накласти арешт на майно підозрюваного в частині заборони відчуження та розпорядження без позбавлення права користування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-173, 233, 234, 237 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ відділення поліції №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000535, внесеному до ЄРДР 03.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині заборони відчуження та розпорядження без позбавлення права користування.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1