Номер провадження: 11-сс/813/2076/25
Справа № 507/1976/25 1-кс/507/543/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 , поданої в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за ст.ст.115, 146 КК України, за її заявами від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року, 26.09.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки подані ОСОБА_5 заяви за своїм змістом та суттю не є повідомленнями про вчиненні злочини, оскільки не містять достатніх даних про вчинення кримінальних правопорушень за викладених заявницею обставин.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, заявниця ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою визнати бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області неправомірною; зобов`язати вказаних уповноважених осіб внести до ЄРДР відомості за її заявами від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року, 26.09.2025 року та розпочати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Апеляційний розгляд проведено без участі заявниці ОСОБА_5 та прокурора, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали,судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги вказану неявку учасників судового провадження, колегія суддів оцінює таку позицію, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

Із оскарженої ухвали та матеріалів судової справи вбачається, що 01.10.2025 року до Любашівського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за заявами від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року та 26.09.2025 року (вказана скарга сформована через систему «Електронний суд» 30.09.2025 року).

У скарзі ОСОБА_5 просила зобов`язати уповноважених осіб ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відповідні відомості за заявами від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року та 26.09.2025 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115, 146 КК України, та розпочати досудове розслідування, провести необхідні слідчі дії, у тому числі спрямовані на встановлення місцезнаходження особи ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення слідчий суддя врахував, що 22.09.2025 року від ОСОБА_5 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що військові затримали чоловіка ОСОБА_7 та цього ж дня доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернення з метою встановлення місця перебування чоловіка.

Також, 22.09.2025 року ОСОБА_5 звернулася до ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, в якій вона просить прийняти міри до працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , які незаконно утримують її чоловіка ОСОБА_7 у приміщенні ТЦК.

23.09.2025 року від ОСОБА_5 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що ОСОБА_7 незаконно утримують у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також 23.09.2025 року ОСОБА_5 звернулася до ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, в якій вона просила притягнути до кримінальної відповідальності працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , які незаконно утримують її чоловіка ОСОБА_7 у приміщенні ТЦК.

Аналогічні повідомлення надійшли від ОСОБА_5 26.09.2025 року.

Також слідчим суддею встановлено, що відповідно до рапортів поліцейських повідомлення ОСОБА_5 зареєстровані в ЄО №5807, 5813, 5816, в результаті опрацювання група поліцейських виїжджала на місце події та ОСОБА_5 було роз`яснено, що її чоловіка ОСОБА_7 доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із його перебуванням у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одночасно, слідчим суддею звернуто увагу, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України №62/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року, оголошено про проведення загальної мобілізації, яка продовжує тривати. У цей період з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань проводяться заходи із загальної мобілізації. Органом, який проводить загальну мобілізацію є, у тому числі, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, дослідивши зміст заяв та повідомлень ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов висновку, що заяви-повідомлення не містять конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку стосовно того, що в скарзі заявниці ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого не вбачається обставин, які могли б свідчити про вчинення відповідних кримінальних правопорушень, в розумінні ч.1 ст.11 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту заяв ОСОБА_5 від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року, 26.09.2025 рокувбачається, що вона вважає, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно затримали та незаконно утримують її чоловіка ОСОБА_7 . Однак, відповідно до рапортів поліцейських встановлено, що ОСОБА_7 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із його перебуванням у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто відбувались мобілізаційні заходи, про що ОСОБА_5 повідомлено працівниками поліції.

Таким чином, виконання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційних заходів не є свідченням про скоєння кримінальних правопорушень, про що вказує ОСОБА_5 у своїх заявах від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року, 26.09.2025 року.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя в межах доводів щодо певних обставин, які відображені у скарзі заявниці, повно і об`єктивно дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 висновків слідчого судді не спростовують, оскільки фактично зводяться лише до констатування існування незгоди заявниці з прийнятим слідчим суддею рішенням.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 30 січня 2019 року (справа №818/1526/18), відповідно до якого - у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За наведених обставин, за результатами перевірки оскарженої ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено, що доводи заявниці про існування факту незаконної бездіяльності уповноважених осіб ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР, за заявами ОСОБА_5 від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року, 26.09.2025 року, є необґрунтованими та безпідставними.

Слідчим суддею не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 9, 303, 306, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 , поданої в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за ст.ст.115, 146 КК України, за її заявами від 22.09.2025 року, 23.09.2025 року, 26.09.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4