печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000087, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешті майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі № 757/10438/23-к в межах кримінального провадження №0000087 від 25.02.2023, а саме на автомобіль марки "BMW", моделі "Х4", державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 01.02.2023 належить ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи вказане клопотання, заявник зазначає, що необхідності в арешті належного ОСОБА_4 транспортного засобу немає з огляду на наступне.

В межах кримінального провадження №0000087 від 25.02.2023 досліджуються обставини щодо незаконного заволодіння автомобілем марки "BMW", моделі "Х4", державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . Однак, твердження сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні спростовуються рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2024 у справі № 755/11384/23, яким відмовлено в задоволенні позовної заяви про витребування майна та скасування державної реєстрації. Вказане рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2024.

Адвокат ОСОБА_3 стверджує, що вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем. З огляду на це, орган досудового розслідування повернув автомобіль ОСОБА_4 , проте права щодо розпорядження та володінням належним йому на праві приватної власності майном обмежені арештом.

Крім того, заявник вказує, що кримінальне провадження №0000087 від 25.02.2023 підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв?язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушеня, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Представником власника майна подано заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Прокурор, слідчий у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду клопотання у спосіб, що відповідає вимогам ст. 135 КК України, причини неприбуття не повідомили, заяв щодо відкладення розгляду клопотання на адресу суду не направили.

З урахуванням викладеного, принципів диспозитивності кримінального провадження та розумності строків, положень ст. 174 КПК України, слідчий суддя вважає, що сторонам було надано достатньо часу та можливостей для реалізації свого права для участі в розгляді клопотання або ж повідомлення своєї процесуальної позиції по суті клопотання шляхом подання до суду письмової позиції, а тому обґрунтовані підстави для відкладення розгляду відсутні, неявка учасників провадження, що повідомлені належним чином, розгляду клопотання по суті не перешкоджає.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на наведену норму закону в даному випадку обов`язок доказування того, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, покладено на особу, що звернулась із клопотанням про скасування арешту.

Як вбачається із матеріалів, що надані в обґрунтування клопотання про скасування арешту майна, ВД Печерського УП ГУНП в м. Києві, за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури м. Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 25.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі № 757/10438/23-к накладено арешт на автомобіль марки "BMW", моделі "Х4", державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 01.02.2023 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя посилався на наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення з метою забезпечення збереження речових доказів.

Аналізуючи наявність на даній стадії провадження підстав для арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (арешт з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

В долучених до клопотання матеріалах адвокатом надані належні докази того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем арештованого автомобіля.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2024 у справі № 755/11384/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2024, відмовлено в задоволенні позовної заяви про витребування майна та скасування державної реєстрації.

Вказане, в свою чергу дає підстави стверджувати, що арештоване майно безпосередньо не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000087 від 25.02.2023. Предмет кримінального правопорушення належить його законному власнику.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-A, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З урахуванням викладеного, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна, яке належить ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 376, 392 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі № 757/10438/23-к на автомобіль марки "BMW", моделі "Х4", державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 01.02.2023 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1