Справа № 953/4131/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000484 від 19.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, із середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 близько 17:20 год., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на території ринку «Барабашово» за адресою: м. Харків, вул. Амурська, буд. 1 та безпосередньо на прилеглій ділянці до Харківського відділення № 148 обміну валют ТОВ «ФК Магнат», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 165, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , між ними стався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя справа ОСОБА_4 та відразу намагався нанести ще один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, проте промахнувся. Після чого, ОСОБА_6 , не маючи прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, однак, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого протиправного діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, стоячи напроти ОСОБА_4 , схопив його лівою рукою за праву руку та різко шпурнув ОСОБА_4 зверху донизу з прискоренням, в результаті ОСОБА_4 , не втримавшись на ногах, втратив рівновагу та впав на правий бік на асфальтовану поверхню, вдарившись при цьому головою.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 спричинено згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/266-А/24 від 09.05.2024 наступні тілесні ушкодження: закрита тупа черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з вогнищевою контузією обох скроневих часток головного мозку, правобічного субдурального крововиливу та лінійного перелому правової скроневої та тім`яної кісток із розповсюдженням на основу черепа з переломом суглобової западини правового нижньощелепного суглобу, а також забитої рани в правій тім`яній ділянці належить до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.2.1.1 «а», п. 2.1.2, п. 2.1.3. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995р.).

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ст. 128 КК України, як необережне спричинення ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав частково, пояснив суду, що працює не офіційно на ТЦ «Барабашова» реалізатором. 18.03.2024 близько 17:20 год. на ТЦ «Барабашова» після роботи він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 (прізвище не пам`ятає), з яким стояли, спілкувалися та пили пиво. До них підійшов потерпілий ОСОБА_4 , який також пив пиво. Вони з ОСОБА_9 пішли до зупинки транспорту, а ОСОБА_4 пішов з ними, постійно чіпляючись до нього та виражався в його бік нецензурною лайкою. Він робив ОСОБА_4 зауваження, проте той продовжував до нього чіплятися. Після цього він потягнув ОСОБА_4 на себе за рукав та не озираючись пішов далі, при цьому він не бачив що потерпілий впав. При цьому його знайомий ОСОБА_9 побачив, що потерпілий ОСОБА_4 впав, він також подивився на потерпілого та побачив, що той лежить на дорозі, а в районі його голови була кров. Він вирішив, що потерпілий спить. До потерпілого підійшов якийсь чоловік та викликав швидку допомогу. Вони з ОСОБА_9 дочекалися приїзду швидкої медичної допомоги, після чого пішли з місця події. Зазначив, що цивільний позов визнає частково, вказав, що визнає позов на суму 68818,96 грн., тобто витрати на лікування та інша сума - моральна шкода.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 18.03.2024 перебував на території ринку «Барабашово», а саме на прилеглій ділянці до Харківського відділення № 148 обміну валют ТОВ «ФК Магнат», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 165. Приблизно о 17:20 год. між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стався словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений ОСОБА_6 наніс йому один удар кулаком лівої руки в область обличчя намагаючись нанести ще один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, проте промахнувся. Після чого, ОСОБА_6 , стоячи напроти нього схопив його лівою рукою за праву руку та різко шпурнув зверху донизу з прискоренням, в результаті чого він не втримавшись на ногах, втратив рівновагу та впав на асфальтовану поверхню, вдарившись при цьому головою та втративши свідомість.

Представник потерпілого в судовому засіданні вказав, що не погоджується з перекваліфікацією прокурором дій обвинуваченого з ч.1 ст.121 та ст.128 КК України та вказав про підтримання потерпілим обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, встановлені судом обставини повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

- відомостями, що містяться в рапорті прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.03.2024, що зареєстрована в ЄО за № 4956 від 18.03.2024 як інші тілесні ушкодження, в результаті опрацювання якої встановлено наступне: 18.03.2024 о 18:15 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 18.03.2024 о 18:15 за адресою: Київський район, м. Харків, вул. Амурська, Бригада № 202, Лікар Бойко, діагноз: зчмт, сгм, забійна рана тім`яної ділянки з права, алкоголь, кома, стан важкий. Дата скоєння: 18.03.2024ь о 18:15, пояснення: невідомий чоловік на вигляд 50 років, документів при собі немає. Одягнений чорні штани спортивні, чоботи темно-коричневого кольору, спортивна куртка синя, спортивна кофта темно-синього кольору. Обставини невідомі, знайшли на зупинці кола тролейбуса (т. 1 а.с. 112-113);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 18.03.2024, відповідно до якого оглядом місця події є територія земельної ділянки, що розміщена на узбіччі дороги території базару «Барабашово», що розміщено за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1. Ділянка розміщена на узбіччі дороги біля магазинів та кіосків «Обмін Валют». На землі в нанесенні грунту знаходиться пляма речовини бурого кольору розмірами 50*15 см. Пляма знаходиться на проїздній частині дороги біля тротуару, також ж поряд з плямою речовини бурого кольору. На ватну паличку було зроблено змив РБК, а також на окрему ватну паличку було зроблено контрольний змив (т. 1 а.с. 114-116);

- відомостями, що містяться в висновку Відділення магнітно-резонансної томографії КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф.. О.І. Мещанінова» ХМР від 18.03.2024, відповідно до якого на серії отриманих томограм головного мозку (апарат 0,3 Т) визначаються контузії коркових відділів скроневих часток з обох боків. Визначається пластинчаста субдуральна гематома по конвексу правої гемісіери до 3мм. Бічні шлуночки симетричні, розміри в межах норми. 3й та 4й шлуночки не змінені. Серединні структури не зміщені. Диференціація сірої та білої речовини збережена. Субарахноїдальні простори не розширені. Стовбурово-мозочкові структури без видимої патології. Краніо-вертебральний перехід без особливостей. Визначається білково-зважена рідина (кров) в максилярних пазухах, основній пазусі та осередках гратчастого лабіринту. Визначається підвищений Мр-сигнал від пірамідки скроневої кістки справа. Не можна виключити перелом основи черепа рекомендовано СКТ (т. 1 а.с. 121);

- відомостями, що містяться в записах з камер зовнішнього вiдеоспостереження за перiод часу з 17:15 по 18:30 датою 18.03.2024 року Харківского відділення №148 ТОВ «ФК МАГНАТ», яке знаходиться за адресою м.Харкiв, вул. Академiка Павлова, 165, павiльйон D-003-21-0017 (т. 1 а.с. 124-125);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду відеозапису від 21.03.2024, в ході якого було оглянуто записи з камер зовнішнього вiдеоспостереження Харківского відділення №148 ТОВ «ФК МАГНАТ» та зроблено скріншоти необхідних подій (т. 1 а.с. 126-136);

- відомостями, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 19.03.2024 за участі свідка ОСОБА_10 , у присутності двох понятих, відповідно до якого були відтворені фактичні обставини, які сталися 18.03.2024, що підтверджується наданою картою пам`яті-SD (т. 1 а.с. 141-146);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду відеозапису від 21.03.2024, який здійснювався повторно в період з 13 год. 30 хв. до 14 год. 10 хв., в ході якого було оглянуто 12 записів з камер зовнішнього вiдеоспостереження за перiод часу з 17:19 по 18:00 датою 18.03.2024 року Харківського відділення №148 ТОВ «ФК МАГНАТ», що знаходиться на території ТЦ «Барабашово», за адресою: м. Харкiв, вул. Академiка Павлова, буд. 165, павiльйон D-003-21-0017 та зроблено скріншоти необхідних подій (т. 1 а.с. 152-162);

- відомостями, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 21.03.2024 за участі підозрюваного ОСОБА_6 , у присутності двох понятих, відповідно до якого були відтворені фактичні обставини підозрюваним ОСОБА_6 , які сталися 18.03.2024, що підтверджується наданим DVD-диском (т. 1 а.с. 169-175);

- відомостями, що містяться в висновку експерта № 14/569-С/24, відповідно до якого на ватному аплікаторі зі змивом (об`єкт №1), вилученому в ході огляду місця події, знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_4 не виключається, оскільки згідно завіреної ксерокопії відповіді КНП «МКЛ ШИМД ім. проф. О.І. Мещанінова» від 20.03.2024р. на запит слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП ОСОБА_11 , група крові ОСОБА_4 - A (2) (т. 1 а.с. 176-179);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду предметів від 29.03.2024, в ході огляду якого було досліджено компакт-диск з копією аудіозапису повідомлення виклику оператора служби «102» від 18.03.2024, що надано у відповідь на запит від 21.03.2023 Управлінням організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Харківській області (Вих. № 1165/119-25/01-2024 від 29.03.2024) (т. 1 а.с. 188-189);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду предметів від 09.05.2024, в ході огляду якого було досліджено компакт-диск з копією аудіозапису повідомлення виклику оператора служби «103» від 18.03.2024, що надано у відповідь на запит від 16.04.2024 Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Центр Екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». (Вих. № 01-680 від 08.05.2024) (т. 1 а.с. 195-196);

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що є матір`ю потерпілого ОСОБА_4 та в даний час проживає з сином та невісткою, оскільки сину необхідний супровід та догляд. Зазначила, що працівники поліції в березні 2024 прийшли за місцем її проживання та повідомили, що її син отримав травми та перебуває у лікарні. Крім того, їй стало відомо, що знайшов його перехожий біля метро «Академіка Барабашова», в непритомному стані в калюжі крові, після чого викликав швидку допомогу та поліцію. Вказала, що її син після отриманої травми пролежав в лікарні приблизно місяць, стан здоров`я тяжкий, на лікування було витрачено приблизно 60 тисяч гривень Так, на даний час її син погано чує на праве вухо; не реагує повіко ока; нестабільний тиск; сильний головний біль; плутає події, бо пам`ять не відновилась; біль в ногах та руках тощо, які пов`язані безпосередньо з травмою. Також, зазначила, що син офіційно не працював, яку заробітну плату отримував їй невідомо, однак, час від часу працював на ринку «Барабашова» вантажником. На даний час її син утримувати сім`ю не має змоги через отримані травми;

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , яка зазначила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_4 . Вказала, що її чоловік після отриманих травм погано щось розуміє, що відбувається навколо нього та має певні проблеми з головою. Так, отримані травми призвели її чоловіка до непрацездатності, оскільки до цієї події він був єдиним та основним утримувачем в сім`ї. Також, зазначила, що її чоловік працював неофіційно на ТЦ «Барабашово» реалізатором, однак, яка в нього була заробітна плата їй невідомо;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що 18.03.2024 він зі своїм знайомим ОСОБА_14 вирішили попити пива, при цьому, зазначив, що він випив пива десь приблизно 2 л, однак скільки випив його знайомий ОСОБА_15 він не знає. В цей час до них підійшов ОСОБА_16 . Вони з ОСОБА_14 вирішили піти на зупинку громадського транспорту і за ними пішов ОСОБА_4 , який на адресу ОСОБА_17 виражався нецензурною лексикою. Спочатку ОСОБА_14 був спокійним та не реагував, а через деякий час почав нервувати та попрохав ОСОБА_18 відійти. Однак, на дані прохання ОСОБА_18 не реагував та почав хапати ОСОБА_17 нижче спини. Той намагався вирватися, схопив ОСОБА_18 за рукав, між ними сталася сутичка, внаслідок чого ОСОБА_4 впав. Після цього він зупинився, гадав, що ОСОБА_18 встане, однак той продовжував лежати на асфальті, у нього була зчесана голова та йшла кров з носу. До них з ОСОБА_14 підійшов незнайомий чоловік, якого вони попрохали викликати швидку допомогу. Після цього вони відійшли від ОСОБА_4 та неподалік чекали приїзду швидкої допомоги;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який зазначив, що з потерпілим ОСОБА_4 познайомились на ринку «Барабашово», той працював на ринку реалізатором. 18 березня 2024 року після 15 год. знаходився на колі тролейбусів ринку «Барабашово». Далі, до нього підійшов його знайомий ОСОБА_20 , який повідомив, що бачив лежачого на асфальті ОСОБА_18 . Після цього він побачив, що ОСОБА_18 лежить на асфальті. До них підійшли два чоловіки, які допомогли перевернути ОСОБА_4 , далі, він поклав під голову потерпілого сумку, та чекав приїзду швидкої медичної допомоги. Коли приїхала швидка медична допомога, він та його знайомий ОСОБА_20 завантажити ОСОБА_4 до карети швидкої медичної допомоги.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст. 128 КК України, тобто як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версії обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що факти, встановлені на підставі допустимих доказів для розумної і безсторонньої людини дають підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , на думку суду, було дотримано.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_6 щодо часткового визнання винуватості та вважає, що показання обвинуваченого спрямовані на можливість ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення чи зменшити міру можливого покарання.

З урахуванням викладеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає поза розумним сумнівом доведеними всі елементи, як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону та є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Доводи потерпілого та його представника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: діями або бездіяльністю; наслідками у виді тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.

Умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 333/1808/19 (провадження № 51-2821км21).

Суд, заслухавши показання обвинуваченого, а також показання свідків та потерпілого, дослідивши письмові докази, врахувавши характер, локалізацію, механізм утворення травм у потерпілого та поведінку обвинуваченого, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_6 був відсутній умисел на умисне заподіяння потерпілому саме тяжкого тілесного ушкодження, в даному випадку має місце спричинення тяжкого тілесного ушкодження внаслідок необережності, коли особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити. При цьому суд вважає, що в діях ОСОБА_6 наявна саме протиправна недбалість, оскільки останній не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

У відповідності до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Даними, що характеризують особу обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працевлаштований, вдівець, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце реєстрації та мешкання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого правопорушення, характер правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі і застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, вирішуючи по суті цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , який пред`явлено до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 68 818, 96 грн., втрачений дохід в сумі 80 000,00 грн. та компенсації заподіяної моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн., суд враховує такі обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд враховує, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого злочину потерпілому ОСОБА_4 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 68 818, 96 грн., яка полягає у витратах потерпілого на придбання медичних препаратів та лікарських засобів.

Вказані витрати потерпілого ОСОБА_4 підтверджуються документально чеками, які долучені до цивільного позову, а також визнанням обвинуваченим ОСОБА_6 позову в даній частині.

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди як витрати на придбання медичних препаратів та лікарських засобів на загальну суму 68 818, 96 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування втраченого доходу, суд зазначає наступне.

Так, Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17 звернув увагу на те, що підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає такі фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

У постанові від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 Верховний Суд наголосив, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у виді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20 зроблено висновки про те, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною за змістом правил статті 22 ЦК України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме протиправної поведінки боржника, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника. Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків. Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов`язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При цьому, доведення наявності упущеної вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Звертаючись із заявою про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Наведені позивачем ОСОБА_4 розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач ОСОБА_4 , якщо б відповідач ОСОБА_6 не вчинив відносно нього кримінальне правопорушення.

Так, вимоги позивача ОСОБА_4 про стягнення упущеної вигоди базуються лише на припущенні, що позивач мав би отримати вигоду у зв`язку з тим, що міг би працювати та отримувати дохід від своєї праці у вигляді заробітної плати, а тому не створює реальних наслідків для відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Позивачем ОСОБА_4 також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Ураховуючи те, що сума збитків (упущеної вигоди), яку просив стягнути позивач, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу; позивач не довів належними та достатніми доказами розмір упущеної вигоди та її реальність, а тому суд вважає, що підстав для стягнення упущеної вигоди немає.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зокрема, моральна шкода, відповідно до ст. 1167 ЦК України, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Як убачається зі справи, розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди, суд погоджується із доводами потерпілого, що йому були спричинені моральні та душевні страждання, а тому моральна шкода підлягає відшкодуванню обвинуваченим, враховуючи вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які потерпілий зазнав внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачі зазнали внаслідок смерті свого рідного, характер та тривалість їх немайнових втрат, які зруйнувала нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_6 дійсно була така завдана ОСОБА_4 . Моральна шкода полягала в перенесенні останнім негативних переживань, тривоги, страждань, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Після отримання тілесних ушкоджень він перебуває на лікуванні, пережив та переживає емоційний стрес як через фізичні, так і психологічні страждання через наявні у нього сліди від отриманих тілесних ушкоджень. Разом з тим, ОСОБА_4 і надалі відчуває дискомфорт в повсякденному житті, через події, які відбулись.

Так, статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не піддає сумніву той факт, що потерпілому ОСОБА_4 внаслідок незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, разом з тим констатує, що жодних належних та допустимих доказів, щоб обґрунтовували її розмір суду не надано.

Тобто, визначаючи розмір морального відшкодування, суд приймає до уваги фактичні обставини справи, враховує характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілого, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його матеріальне і сімейне становище, виходячи з вимог розумності, справедливості та зазначених обставин, вважає, що позовні вимоги в частині про стягнення моральної шкоди є підставною, однак підлягає до часткового задоволення в розмірі 50 000 гривень. Такий розмір не буде надмірним для обвинуваченого, відповідатиме його поведінці, та кореспондуватиме глибині та силі страждань, які мав та має потерпілий у зв`язку з порушенням його прав. В решті суми позовних вимог слід відмовити, оскільки вона не відповідає спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. А відтак, позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Тому, враховуючи вищевикладене, цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає частковому задоволенню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом не обирається.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього в силу пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_21 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 68 818, 96 (шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 96 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн., а всього 118 818 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 96 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме: копії відеозаписів від 18.03.2024 з камер спостереження Харківського відділення № 148 обміну валют ТОВ «ФК Магнат», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 165; копію аудіозапису від 18.03.2024 з лінії «102»; копію аудіозапису від 18.03.2024 з лінії «103» - залишити в матеріалах кримінального провадження, ватний аплікатор зі змивом, на якому знайдено кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому та потерпілому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а обвинуваченому право подати клопотання про помилування.

Головуючий - суддя ОСОБА_1