Провадження №: 1-кс/752/7615/25
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах народного депутата України ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України,

встановив:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Так, клієнтом адвоката ОСОБА_3 - народним депутатом України ОСОБА_5 було подано до Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві заяву про кримінальне правопорушення від 12.08.2025, яка обґрунтувалась наступним.

Під час виконання ним повноважень народного депутата України, йому, з відкритих джерел інформації, зокрема ЗМІ, стало відомо про факти, які можуть становити інтерес для правоохоронних органів України, оскільки мова йде про вчинення низки кримінальних правопорушень, таких, як: можливе втручання та (або) вплив на діяльність представників правоохоронних органів, суддівської гілки влади, експертних установ. Окрім того, мова йшла про ймовірне незаконне вивезення та утримання поза межами України, громадянина України.

Однак, наразі не відомо, чи було приділено правоохоронними органами України увагу вказаним фактам та обставинам, чи здійснено їх перевірку та надано оцінку.

Оскільки вказана інформація була такою, що не викликала обґрунтованих сумнівів, є загально та широко відомою, такою, що пройшла перевірку представниками ЗМІ, клієнт звернувся до уповноважених осіб Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, перевірки вказаних фактів та внесення, в порядку ст. 214 КПК України, відомостей до ЄРДР.

Проте, наразі в порушення вимог ст. 214 КПК України, досудове розслідування не розпочато, а заявнику не надано відповідний витяг, що свідчить про допущену представниками Голосіївського Управління поліції ГУНП у м. Києві неправомірну бездіяльність та безпідставне ігнорування заяви про вчинення кримінального правопорушення.

За викладених вище обставин, просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати уповноважених осіб Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості згідно з заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 12.08.2025 та надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Адвокат ОСОБА_3 просив розглядати справу без його участі та без участі скаржника.

Представник Голосіївського УП ГУНП в м. Києві в судове засідання не з`явився.

Від адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 надійшли письмові заперечення на скаргу з обґрунтуванням безпідставності звернення до правоохоронних органів та ініціювання кримінального провадження, просив відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих Голосіївського УП ГУНП у м. Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснювати розгляд скарги без його участі.

У зв`язку із неявкою усіх учасників, на підстав ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності скаржника та представників Голосіївського УП ГУНП в м. Києві.

Дослідивши матеріали скарги з додатками та письмові пояснення адвоката ОСОБА_6 , враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст. 214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути

обов`язково внесені до ЄРДР.

Вивчивши матеріали скарги та долучений до неї додаток, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що наведені у заяві про вчинення кримінального правопорушення та в засобах масової інформації, які в ньому згадуються, факти були предметом перевірки уповноваженими національними судами та судами іноземних юрисдикцій.

Зокрема, щодо причетності ОСОБА_7 до незаконних дії відносно виведення грошових коштів партнерів мережі ТНК «ВікОйл» слід зауважити наступне.

З долученого до заперечень рішення Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів у справі № BVI HC (COM) 2012/005, з перекладом, вбачається, що у 2014 році ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись з позовом до Високого суду про відшкодування з ОСОБА_10 та Компанії «Stockman Interhold S.A.» 71 604 мільйона доларів США або відповідну компенсацію збитків позивачів в результаті недоотримання прибутків від ОСОБА_11 внаслідок її розпуску і за рахунок надходжень від продажу ОСОБА_12 і за рахунок надходжень, отриманих відповідачами як одержувачами коштів, переведених з рахунку ОСОБА_11 .

Високим судом справедливості Британських Віргінських Островів у справі № BVI HC (COM) 2012/0051 встановлено, що «пан ОСОБА_13 , пан ОСОБА_14 та пан ОСОБА_15 - українські підприємці, які в 1995-1997 здобули контроль над бізнесом в галузі імпорту нафти в Україну, її обробки та продажу через заправні станції, а також оптових продажів підприємствам, зокрема «Українським залізницям».

« ОСОБА_16 » (« ОСОБА_11 »), заснована на ОСОБА_17 островах 5 квітня 2007 року, була інструментом, за допомогою якого сторони одержували частки в ОСОБА_12 , і, опосередковано, в самій ВікОйл. Велика частина акцій партнерів в ОСОБА_12 була передана ОСОБА_11 , при цьому у ОСОБА_11 залишилося 86,769% акцій ОСОБА_12 , окремо у партнерів - 3,231% і, як і раніше, 10% - у ОСОБА_18 . Акції в самій ОСОБА_11 на 50% належали ОСОБА_15 , на 32,5% - Філіпенку та 17,5% - Малицькому. Фактично, ОСОБА_15 був єдиним директором ОСОБА_11 ».

«06.12.2007 між сторонами укладено Акціонерну угоду, якою передбачено коригування часток партнерів таким чином, щоб 40% залишилося у ОСОБА_15 , 40% - у ОСОБА_14 та 20% - у ОСОБА_13 . В якості компенсації урізаною частки ОСОБА_15 , було погоджено, що за винятком окремих проектів, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 виплатять йому суму в розмірі 10% надлишків (17,6 мільйонів доларів США від всієї суми, а потім за поточним курсом, 37,2 млн дол. США), яка була інвестована в Холдинг. У зв`язку з цим у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 виникло зобов`язання сплатити ОСОБА_15 суму в розмірі 1,76 млн дол. США, разом з відсотками з 1 січня 2007 року, які були надані ОСОБА_15 як позика. При цьому окремі проекти вважалися «капіталізованими», тобто станом на дату АУ, їх вартість перевищувала вкладені в них кошти. У разі таких капіталізованих проектів, в які були вкладені 19,6 мільйонів надлишків, партнери повинні були отримати при виході частки 40/40/20 незалежно від розміру прибутків, які залишилися після задоволення інтересів інших інвесторів, але на додаток до цього, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 повинні були, відповідно до АУ, передати ОСОБА_15 10% від своєї частки прибутків, які, на момент початку проекту, партнери розраховували отримати від реалізації після задоволення інтересів інших інвесторів. При цьому, якщо прогнозовані прибутки не були отримані, ОСОБА_15 повинен був отримати компенсацію в розмірі 10% від суми, фактично отриманої ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на виході».

«Після виникнення питання розпуску частини ОСОБА_19 , що залишилася, в результаті переговорів між партнерами, всі три партнери підписали документ від 27.04.2009 під назвою Протокол розподілу активів. Схема, описана в Протоколі, передбачала розподіл більшої частини проектів та активів, що не відносяться до Вік Ойл, між ОСОБА_15 з одного боку та ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з іншого боку, причому відповідна одержуючи сторона або сторони, за деяким виключенням, повинні були відповідати за заборгованості за отриманими ними проектами.

«28.12.2009 був підписаний договір купівлі-продажу акцій ТНК-ВР»

«18.12.2009 ОСОБА_14 та ОСОБА_13 намагалися переконати ТНК-ВР виплатити надходження від продажу акцій ОСОБА_11 в ОСОБА_12 безпосередньо ОСОБА_15 та їм. Наступного дня був поданий запит в Авеллум, юридичну компанію, що діє від імені ОСОБА_11 під час продажу, з приводу частки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в надходженнях від продажу, які повинні були бути виплачені безпосередньо в їх панамську компанію «Лейнстон Холдинг Інк» (надалі - «Лейнстон»). Спроба була невдалою».

«18.01.2010 ТНК-ВР виплатила 71 605 млн дол. США на розрахунковий рахунок ОСОБА_11 в ОСОБА_20 в якості частки ОСОБА_11 в надходженнях від продажу ОСОБА_12 ».

«Того ж дня пан ОСОБА_15 організував переказ 71,5 млн дол. США на рахунок ОСОБА_21 в тому ж банку. 21 січня 2010 року ОСОБА_15 організував переказ ще 104 000 дол. США ОСОБА_11 на рахунок ОСОБА_21 ».

Вказаним рішенням також встановлено, що ні пан ОСОБА_8 , ні пан ОСОБА_9 не виконали зобов`язань щодо погашення кредитів «Альфа». 25 листопада 2009 року « ОСОБА_22 » отримала судове рішення проти пана ОСОБА_15 на суму 2,6 мільйона доларів США під його гарантією кредиту на ім`я пана ОСОБА_23 .

При цьому період з 20.01.2010 до 04.03.2014 року заборгованість, згадана в Протоколі, на суму приблизно 92,7 мільйонів доларів США була погашена ОСОБА_10 або Стокман, або будь-яким іншим підприємством, яке контролює ОСОБА_10 .

Рішенням Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів у справі № BVI HC (COM) 2012/005 від 01.10.2014 вирішено покласти на ОСОБА_10 обов`язок відшкодувати позивачам збитки, пов`язані зі зниженням вартості акцій в результаті переказу надходжень від продажу акцій ОСОБА_12 в ОСОБА_21 в розмірі 35 802 000 доларів США. При цьому, суд постановив, що ОСОБА_24 має право на взаємозалік своїх обов`язків на суму 1 056 558 доларів, однак інша частина його зустрічного позову залишається без задоволення.

З долученого до матеріалів справи рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/15859/14 від 19.11.2014 вбачається, що у вересні 2014 року між сторонами у Голосіївському районному суді міста Києва ініційовано судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_25 до ОСОБА_10 , Компанії «Stockman Interhold S.A.» та за зустрічним позовом ОСОБА_10 , Компанії «Stockman Interhold S.A.» до

ОСОБА_25 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Окрім дослідження характеру та змісту правовідносин між сторонами, судом також було встановлено, що головною метою укладення «акціонерної угоди» від 06.12.2007 було здійснення перерозподілу розміру часток інвесторів в існуючих інвестиційних проектах в бік зменшення частки ОСОБА_10 з 50% до 40% та пропорційного збільшення часток ОСОБА_8 до 40 % та ОСОБА_9 до 20 %.

В судовому рішенні також було встановлено, що при укладенні «акціонерної угоди» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ввели в оману ОСОБА_10 , оскільки приховування прибутів від «Залізничного проекту» надавало їм можливість збільшити свою частку в інвестиційних проектах не за рахунок власних грошових коштів, не пов`язаних з інвестиційними проектами, а за рахунок коштів прихованих від ОСОБА_10 .

Проте, суддя встановив, що згідно пояснень позивачів за зустрічним позовом, які підтверджуються рішенням Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів у справі № BVI HC (COM) 2012/0051 від 01.10.2014, ОСОБА_8 за співучасті з ОСОБА_9 та ОСОБА_25 привласнив значну частину прибутків від проекту «Залізниця», попередньо прихованих від ОСОБА_10 , та саме за рахунок цих коштів здійснював додаткове фінансування інвестиційних проектів.

Вказане, на думку суду, свідчить про умисне введення в оману ОСОБА_10 з боку інших інвесторів при укладенні спірної Угоди акціонерів, оскільки приховування прибутків від проекту «Залізниця» надавало їм можливість збільшити свою частку в інвестиційних проектах не за рахунок власних грошових коштів, не пов`язаних з інвестиційними проектами, як це обумовлювалось при укладенні Угоди акціонерів від 06.12.2017.

Вищенаведеним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.11.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.10.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2017, визнано недійсною повністю з моменту укладення Угоду акціонерів від 06.12.2007 між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 748 205 985,02 грн.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, після винесення рішення Голосіївського районного суду міста Києва про відшкодування 748 205 985,02 грн., ОСОБА_10 та ОСОБА_26 звернулись до Апеляційної палати Східно-Карибського Верховного суду (Британські Віргінські острова) з заявою про оскарження рішення від 01.10.2014 в частині судової заборони на реалізацію виконавчого листа від 21.11.2014 на підставі Українського рішення на Британських Віргінських островах або будь-де у світі.

За результатами апеляційного розгляду суддя Апеляційної палати Східно-Карибського Верховного суду (Британські Віргінські острова) в рішенні від 03.02.2017 встановив, що суддя першої інстанції не повинен був застосовувати судову заборону на розгляд справи в іншій юрисдикції, оскільки це було порушенням порядку реалізації дискретного права. Це не потрібно в інтересах юстиції. Стосовно реалізації дискретного права було встановлено, що суддя першої інстанції не взяв до уваги та не надав достатнього значення відповідним факторам, що він надав занадто великого значення невірному тлумаченню мотиву пана ОСОБА_10 під час отримання судового рішення в Україні "для "озброєння себе та Стокман засобом для заліку взаємних вимог з метою погашення даного судового рішення"'; що він не зважив інтереси відповідачів та позивачів; він не взяв до уваги міркування взаємності з урахуванням особливих обставин, які він сам встановив.

Таким чином, вказаним судовим рішенням задоволено апеляцію та залишено без розгляду постанову про застосування судової заборони на реалізацію виконавчого листа.

Рішенням Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів від 06.04.2022 у справі BVIHCOM2020/0001 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та Компанії «Stockman Interhold S.A.» вирішено, що перший і другий відповідачі виплатять, відповідно до їхньої солідарної та індивідуальної відповідальності, перед ОСОБА_10 та «Stockman Interhold S.A.» суми у розмірі: 49 224 077,96 доларів США та 32 981 201,52 доларів США; відсотки, що нараховуються на ці суми, щодо суми 49 224 077,96 доларів США з 16 березня 2017 р., та щодо суми 32 956 319,40 доларів США з 8 травня 2017 року, у кожному випадку до дати платежу за ставкою 5 відсотків річних.

При цьому, суд постановив, що у рахунок вищевказаних сум мають бути зараховані зобов`язання ОСОБА_10 та «Stockman Interhold S.A.» перед першим та другим відповідачами відповідно до умов будь-якого рішення або постанови цього Суду, включаючи (i) постанову ОСОБА_27 від 01.10.2014 BVIHCM 51/2012 та (ii) відповідно до Постанови Апеляційного суду від 03.02.2017.

Вищенаведені обставини та судові рішення підтверджують наявність правовідносин з приводу мережі ТНК «ВікОйл» виключно між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В жодному судовому рішенні українських та іноземних юрисдикцій немає згадки про будь-яку участь ОСОБА_7 у загаданих правовідносинах, чим виключається участь останнього у вчинення будь-якого кримінального правопорушення щодо операцій мережі ТНК «ВікОйл».

Більш того, наведеними судовими рішеннями встановлено, що вказані правовідносин мали господарсько-правовий характер між суб`єктами господарювання, опосередкованими фізичними особами, інвесторами і вказаний спір вже вирішений рішенням Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів від 06.04.2022 у справі BVIHCOM2020/0001, шляхом зарахування зустрічних вимог сторін один до одного з покладенням обов`язку на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виплатити грошові кошти на підставі судових рішень.

Таким чином твердження, наведені у заяві про вчинення кримінального правопорушення про те, що у 2010 році ОСОБА_10 і ОСОБА_7 продали мережу заправок «ВікОйл» і мають повернути колишнім компаньйонам 35 млн доларів повною мірою спростовуються судовими рішеннями та долученими до матеріалів справи документами.

Щодо доводів заяви в частині вчинення кримінальних правопорушень олігархом ОСОБА_7 слідчий суддя зауважує наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)» № 1780-IX від 23.09.2021 (далі - Закон № 1780-ІХ) особою, яка має значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархом), для цілей цього Закону вважається фізична особа, яка одночасно відповідає щонайменше трьом з таких ознак:

1) бере участь у політичному житті;

2) має значний вплив на засоби масової інформації;

3) є кінцевим бенефіціарним власником суб`єкта господарювання, який після дня введення в дію цього Закону є суб`єктом природних монополій або займає монопольне (домінуюче) становище на ринку відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» та протягом одного року поспіль підтримує або посилює таке становище;

4) підтверджена вартість активів особи та суб`єктів господарювання, бенефіціаром яких вона є, перевищує 1 мільйон прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1780-ІХ рішення про визнання особи такою, яка має значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархом), приймається Радою національної безпеки і оборони України на підставі подання Кабінету Міністрів України, члена Ради національної безпеки і оборони України, Національного банку України, Служби безпеки України або Антимонопольного комітету України. Рішення, передбачене частиною першою цієї статті, набирає чинності з дня офіційного опублікування указу Президента України про введення його в дію і є обов`язковим до виконання.

З долучених до матеріалів справи документів не вбачаються відомості щодо відповідності ОСОБА_7 вищенаведеним критеріям, як і відсутні будь-які рішення Ради національної безпеки і оборони України, подання Кабінету Міністрів України, членів Ради національної безпеки і оборони України, Національного банку України, Служби безпеки України або Антимонопольного комітету України щодо віднесення останнього до вказаної категорії осіб.

Окрім того, Національним агентством з питань запобігання корупції, відповідно до рішення Національного агентства №1106 від 19.04.2019 року, у 2019 році було здійснено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_7 , народним депутатом України щодо: -об`єктів нерухомості; -цінного рухомого майна - транспортних засобів; -доходів, у тому числі подарунків; -з`ясування точності оцінки задекларованих активів; -інформації щодо наявності конфлікту інтересів; -наявності ознак незаконного збагачення.

За результатами повної перевірки декларації ОСОБА_7 , 19.04.2019 року Національним агентством з питань запобігання корупції, прийнято рішення №1106 про те, що ознак правопорушень, передбачених частиною 4 ст. 172-6 КУпАП та ст. 366-1 КК України не виявлено. Наявності конфлікту інтересів не встановлено. Правові підстави для встановлення ознак незаконного збагачення відсутні.

Таким чином, факти можливого декларування недостовірної інформації та незаконного збагачення оцінені Національним агентством з питань запобігання корупції. Жодних порушень не виявлено.

Більше того, повною перевіркою декларації не виявлено у власності ОСОБА_7 засобів масової інформації та/або інших юридичних осіб.

При цьому, дати публікацій, на які посилається заявник - 2014-2018 роки, у той час, як перевірка Національним агентством з питань запобігання корупції здійснена в період 30.01.2019 - 19.04.2019, тобто після зазначених публікацій. Тому оцінка наведеним в них відомостям надана.

Таким чином твердження, наведені в заяві про вчинення кримінального правопорушення щодо віднесення ОСОБА_7 до категорії олігархів та незаконного збагаченням останнім в ході судового розгляду не встановлені.

Стосовно доводів скаржника щодо причетність ОСОБА_7 до компанії, яка вигравала державні закупівлі на постачання палив, то вказаним доводам вже надавалась оцінка слідчим суддею в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києві від 10.06.2025 у справі № 752/13506/25, в якій встановлено, що факти причетності ОСОБА_7 до ТОВ «Трейд Коммодіті», яка виграла тендери на поставку паливно-мастильних матеріалів, спростовуються даними повідомлення Офісу Генерального прокурора від 27.03.2025 року №25/3-436Вих-25 про те, що у кримінальних провадженнях №0000319, 0000697, 0000312, в ході досудового розслідування у яких вони перевірялися, ОСОБА_7 як підозрюваний, обвинувачений не притягувався.

Аналогічно надавалась оцінка доводам скаржника щодо причетності ОСОБА_7 до незаконного утримання та викрадення екс-судді ОСОБА_28 та «кураторство» судів та прокуратур ухвалами слідчих суддів Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2025 у справі №752/13091/25, від 18.06.2025 у справі №752/14628/25, від 18.04.2025 у справі №752/7615/25 якими встановлювалось, що обставини, наведені в заявах про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , не ґрунтувались на обставинах, встановленими судовими та правоохоронними органами і не знаходили свого підтвердження та результатами розгляду скарг.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Тобто, кожне висловлене твердження у заяві про злочин повинно бути підтверджено будь-якими розумними поясненнями (матеріалами), інакше будь-які дії, за такою логікою, можливо піддати сумніву та неправомірній перевірці.

Вказана позиція слідчого судді кореспондує висновку зробленому у постанові ВП ВС від 30.01.2019 у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність обставин та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Голосіївського управління поліції Національної поліції у місті Києві виконати вимоги ст. 214 КПК України, відсутні, а тому в задоволенні вимог скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах народного депутата України ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1