У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , що діє в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000428 від 26.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 Кримінального кодексу України,-

встановив

До слідчого судді надійшло вищевказане клопотання, в якому представник власника майна просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2025 року у справі №308/18306/25, зокрема, на митні документи на на автомобіль марки «Tesla Model 3» на 4 арк., ключ-карту до автомобіля марки «Tesla Model 3», автомобіль марки «Tesla Model 3» 03ЕН4347.

В обґрунтування клопотання зазначає, що власник майна не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання про накладення арешту на майно. Представником власника майна тричі подавалась заява і тричі відмовлялось у наданні відомостей про дату та час розгляду відповідного клопотання.

Зазначає, що відповідно до абзацу 2 частини 10 статті 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Згідно п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Так, відповідно до відомостей, внесених в ЄРДР, обставиною, що стало їх внесення вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. При цьому ФОП ОСОБА_5 не відомо конкретних обставин, а ні вилучення транспортного засобу, а ні його обшуку, а ні відношення транспортного засобу до скоєного кримінального правопорушення. Єдине, що стало зрозуміло зі змісту ухвали обшук та вилучення з транспортного засобу Tesla Model 3, належного ФОП ОСОБА_5 файлу з резинкою, в якому знаходились імітаційні грошові кошти в кількості 70 штук номіналом купюр по 10 доларів США, митні документи на автомобіль марки Tesla Model 3, а також автомобіль марки TeslaModel 3.

Таким чином, при прийнятті рішення про накладення арешту на майно, слідчим суддею не враховано, яким чином автомобіль Tesla Model 3, належний добросовісному набувачу ФОП ОСОБА_5 може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні (у відповідності до п.2 ч.2 ст.173 КПК України). Огляд автомобіля вже на час розгляду клопотання про арешт майна було проведено. Крім вилучення з нього імітаційних грошових коштів та митних документів, як вбачається зі змісту ухвали нічого не виявлено. Оглядати (використовувати його як доказ) не має ніякої процесуальної можливості, оскільки відомості, внесені в ЄРДР за ч.3 ст.332 КК України хоча і можуть свідчити про використання Tesla Model 3 в протиправних діях, проте огляд такого автомобіля в подальшому не може підтвердити чи спростувати хоча б якусь із обставин справи, а вже проведений огляд зафіксований документально (відповідним протоколом). Аналогічно, митні документи не могли використовуватись як знаряддя чи засіб вчинення злочину, оскільки такі документи завжди власник майна залишав в автомобілі для підтвердження його розмитнення та законності перебування в його власності.

Зі змісту ухвали суду не вбачається, яким чином митні документа на транспортний засіб доводять чи можуть спростовувати обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до договору транспортного засобу, укладеного 18.10.2025р на термін до 17.11.2025р ФОП ОСОБА_5 надав в користування громадянину ОСОБА_6 з правом його подальшого використання, строком на 30 днів зі встановленою відповідною оплатою за його користування, розмір який зазначено в договорі між сторонами. В подальшому, громадянин ОСОБА_6 в телефонному режимі повідомив про своє бажання продовжити термін дії договору, на що погодився і ФОП ОСОБА_5 . Оскільки оплата за користування договором оренди проводилась вчасно, у власника майна не було підозр у припиненні чи розірванні такого договору. По наближенню завершення терміну продовженого договору оренди, ФОП ОСОБА_5 зв`язався з ОСОБА_6 для того, щоб з`ясувати щодо оплати та можливого продовження договору, на що останній повідомив, що такий транспортний засіб було вилучено у третьої особи, якій він довірив автомобіль у користування на короткий проміжок часу (зі слів один день). При перевірці по трекеру було з`ясовано, що транспортний засіб Tesla Model 3 перебуває на штрафмайданчику ГУНП у Волинській області, де також не змогли надати документи, що підтверджують причину та підставу його затримання.

Так, у даному кримінальному провадженні ФОП ОСОБА_5 не є стороною кримінального провадження та навіть не є свідком.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Згідно ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. При цьому ФОП ОСОБА_5 здійснює значну за обсягами підприємницьку діяльність, сплачує значну кількість податків за законну діяльність, що полягає у доставленні автомобілів з США до України, подальше їх розмитнення, продаж та оренду . Той факт, що ФОП ОСОБА_5 уклав договір оренди транспортного засобу з ОСОБА_6 , який в подальшому надав у користування третій особі (прізвище якого нам досі не відомо), і який, в подальшому користуючись автомобілем власника майна вчинив якийсь злочин не є підставою для обмеження власника майна у правомірній підприємницькій діяльності шляхом продажу або передачі в оренду третім особам. Відповідно до п.6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В судовому засіданні представник власника майна підтримав клопотання з наведених в ньому підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки зазначений автомобіль є речовим доказом, автомобіль використовувався для переправлення людей через кордон, зокрема в ньому відбулася передача грошових коштів, в подальшому зазначений автомобіль може підлягати спеціальній конфіскації.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як встановлено слідчим суддею, слідчими Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 26.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2025 по справі №308/18306/25 накладено арешт, зокрема, на: митні документи на на автомобіль марки «Tesla Model 3» на 4 арк., ключ-карту до автомобіля марки «Tesla Model 3», автомобіль марки «Tesla Model 3» 03ЕН4347.

Як випливає з ухвали слідчого судді, органом досудового слідства в даному кримінальному провадженні встановлено, що слідчим суддею накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя, суд також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя враховує, що речі були вилучені 08.12.2025, зазначений автомобіль був оглянутий, першочергові слідчі дії проведені. Беззаперечних підстав застосування спеціальної конфіскації прокурором не наведено. Більш того стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів на підтвердження необхідності подальшого арешту такого майна в частині заборони користування. Також слідчим суддею береться до уваги, те що зазначений автомобіль використовується при здійсненні підприємницької діяльності, зокрема надається в оренду.

Відтак стороною обвинувачення на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не доведено подальшу необхідність у забезпеченні кримінального провадження шляхом арешту майна, накладеного за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2025 року у справі №308/18306/25, на митні документи на автомобіль марки «Tesla Model 3» на 4 арк., ключ-карту до автомобіля марки «Tesla Model 3», автомобіль марки «Tesla Model 3» 03ЕН4347 в частині заборони користування, тобто у найменш обтяжувальній формі та не перешкоджає власнику у їх користуванні.

Разом з тим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя погоджується з позицією прокурора щодо відмови у скасуванні арешту майна в частині розпорядження, оскільки такий є речовим доказом, може бути використаний при встановленні обставин кримінального правопорушення та для подальшого розслідування кримінального провадження.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи зміст клопотання та додані до нього матеріали, врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, вважаю, що клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , що діє в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000428 від 26.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2025 по справі №308/18306/25 (провадження №1-кс/308/7059/25) в частині заборони користування майном, а саме на: митні документи на автомобіль марки «Tesla Model 3» на 4 арк., ключ-карту до автомобіля марки «Tesla Model 3», автомобіль марки «Tesla Model 3» 03ЕН4347.

Покласти обов`язок на фізичну особу підприємця ОСОБА_5 забезпечити зберігання вказаного майна у переданому вигляді до скасування арешту майна у повному обсязі у встановленому КПК України порядку або до розгляду кримінального провадження №0000428 від 26.09.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Попередити фізичну особу підприємця ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження майна.

В решті клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали 20.01.2026 об 16-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1