УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року

м. Київ

справа № 229/201/15-к

провадження № 51-4910 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, Дружківський міський суд Донецької області 24 грудня 2024 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України звільнив останнього від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 365 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрив.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року ухвалу суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального процесуального закону. Прокурор вказує, що ОСОБА_4 погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності саме за ч. 1 ст. 365 КК України, а не за ч. 3 ст. 365 КК України. При цьому суд порушив вимоги ст. 366 КПК України, оскільки на стадії судових дебатів, вирішено питання про розгляд клопотання сторони захисту та в результаті прийнято рішення по справі у формі ухвали без призначення покарання за санкцією статі КК України та не застосовано ст. 44 та ч. 5 ст. 74 КК України. Водночас апеляційний суд безпідставно залишив ухвалу районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального процесуального закону при винесенні оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Нормами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК України та у порядку, встановленому КПК України.

Однією з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності, визначених ст. 49 КК України.

За приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Положеннями пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло:п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як убачається з копій судових рішень, прокурором скеровано до суду першої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000449 від 23 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні 12 квітня 2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Під час судового засідання в суді першої інстанції на стадії судових дебатів захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та, відповідно, закриття кримінального провадження, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 365 КК України.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції, після з`ясування думок учасників кримінального провадження та останнього слова обвинуваченого, видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення, після виходу з якої проголосив рішення про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 365 КК України та задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах вказаного обвинуваченого та звільнив останнього від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 365 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При цьому суд взяв за основу обвинувачення товарознавчу експертизу від 05 березня 2021 року, згідно якої залишкова вартість зброї становить 145 519,44 грн, та врахував той факт, що згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII від 16 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1 218 грн та кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 365 КК України, оскільки його діями було заподіяно істотну шкоду. Водночас суд врахував, що перебіг давності не переривався та не зупинявся.

З цим рішенням погодився і апеляційний суд.

Водночас доводи касаційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції порядку судового розгляду не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 364 та ч. 4 ст. 365 КПК України суду надано повноваження щодо повернення до вже завершених стадій судового процесу лише для відновлення з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами лише як виняток із загального правила у двох випадках: якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази або обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Так, як вірно зазначено апеляційним судом, вищевказаний висновок експертизи було досліджено під час судового слідства, тому у суду не було підстав після видалення до нарадчої кімнати відновити будь-яку з попередніх стадій провадження з метою уточнення процесуальних позицій сторін, з чим і погоджується колегія суддів.

При цьому звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 285 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

При цьому із системного аналізу положень статей 285-286 КПК України вбачається, що у разі отримання судом клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження судом першої інстанції, питання вирішується шляхом постановлення у судовому засіданні ухвали про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених вищезазначеними вимогами закону, тому винуватість особи вчиненні інкримінованого правопорушення не встановлюється.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, діючи в межах свої повноважень та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, встановив, в якому кримінальному правопорушенні обвинувачується ОСОБА_4 та кваліфікацію його дій, заслухав думку учасників судового провадження та, врахував ту обставину, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання таких обставин. Враховуючи вищенаведене суд прийняв обгрунтоване рішення про задоволення клопотання захисника щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст.284 КПК України, про що у судовому рішенні навів докладні мотиви.

Таким чином, за змістом ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За таких обставин, доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального процесуального закону при винесенні оскаржуваного судового рішення, є неспроможними.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3