У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000085, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням щомісячно в дохід держави 10 % його заробітку.

Ухвалено, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід з покладенням обов`язку пройти програму для кривдників, передбачену Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» протягом 1 місяця, направивши до Миколаївської міської ради.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати. Постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, або направити справу на новий судовий розгляд через істотні порушення вимог КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_5 , не наведено беззаперечних доказів заподіяння ним тілесних ушкоджень, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Вказує, на те що судом першої інстанції не надано оцінки значним розбіжностям у локалізації тілесних ушкоджень, виявлених експертом, з тілесними ушкодженнями, зазначеними самою потерпілою у суді. А висновки суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження спричинені одним ударом пластиковим придверним килимком, навпаки спростовуються самим висновком судово-медичної експертизи № 418 від 18.06.2025 р., згідно з яким тілесні пошкодження могли утворитися від не менш ніж 4 ударних дій тупими твердими предметами. За такого, обставини спричинення тілесних ушкоджень встановлені судом першої інстанції у вигляді одного удару, суперечать самому висновку судово-медичної експертизи № 418 від 18.06.2025 р. Разом з тим, у вироку суду висновок судово-медичної експертизи № 418 від 18.06.2025 р. зазначено вибірково. Відомості, викладені у висновку експерта, які виключають кримінальну відповідальність та які, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом навмисно не зазначені, а саме не зазначено те, що дані тілесні ушкодження могли утворитися від не менш ніж 4 ударних дій тупими твердими предметами.

Також судом першої інстанції на надано оцінки тому факту, що органом досудового розслідування знаряддя злочину - придверний пластмасовий килимок, взагалі не вилучався та не був визнаний речовим доказом у справі.

Крім того, судом не надано оцінки й тому факту, що тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_8 було спричинено 12.06.2025 р., а на огляд до ДСУ «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» потерпіла прибула лише через чотири доби, а саме 16.06.2025 року, що взагалі ставить під сумнів факт отримання тілесних ушкоджень потерпілою саме 12.06.2025 р.

Також поза увагою суду першої інстанції залишився факт звернення до поліції потеплілої не відразу після нібито нанесення їй тілесних ушкоджень, а лише наступного дня, а саме 13.06.2025 р.

Вказує на те, що потерпіла ОСОБА_8 перед початком допиту не була попереджена судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, що є істотним процесуальним порушенням порядку проведення допиту, у зв`язку з чим допит потерпілої ОСОБА_8 є недопустимим доказом. Крім того, покази єдиного свідка у кримінальному провадженні - ОСОБА_9 (колишня теща обвинуваченого) також є недопустимим доказом, оскільки під час допиту обвинуваченого ОСОБА_5 , останній повідомив, що свідок має підстави його оговорювати, оскільки протягом останніх двох років між ними відбулось декілька конфліктів.

Посилаючись на Постанову Верховного Суду від 22.04.2021 р. у справі № 703/2325/14-к, зауважує, що є помилковим твердження суду першої інстанції про те, що медична документація ОСОБА_8 доводить вину обвинуваченого ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного вважає, що вина ОСОБА_5 у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій судом взагалі не доведена та спростована іншими доказами по справі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

12.06.2025 р. приблизно о 22.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись на сходинковому майданчику біля кв. АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків та раптово виниклого словесного конфлікту з його колишньою дружиною ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій у виді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , підняв з підлоги придверний пластмасовий килимок та, утримуючи його правою рукою, умисно наніс ним один удар в область обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у виді забою м яких тканин та саден спинки носу, синця параорбітальної ділянки справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне).

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_5 винним у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та відповідно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вина останнього повністю підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції показала, що 12.06.2025 р. близько 20.00 год. знаходилась із сином на вулиці. Син попросився до тата, пообіцявши, що коли вона прийде додому і подзвонить йому, то він повернеться додому. Піднявшись додому приблизно о 20.45 год. вона зателефонувала синові, який попросився залишитись ночувати у тата, на що вона попросила його спуститись і обговорити це дома. Через декілька хвилин у двері подзвонили, вона відчинила, вважаючи, що це син, але на порозі стояв ОСОБА_5 . Він був агресивно налаштований, кричав, ображав її, тому, аби припинити даний прояв агресії до неї, вона сказала йому піти та намагалась закрити двері. ОСОБА_5 утримуючи лівою рукою вхідні двері, правою підняв з підлоги придверний пластиковий килимом, яким з правого боку наніс їй удар в область обличчя. Від удару вона втратила рівновагу та відступила назад, де позаду неї вже знаходилась її мати та стала сваритись на ОСОБА_5 за нанесений удар. Вона подивилась у дзеркало та побачила садна в області верхньої частини спинки носа, на підборідді та в області перенісся. В цей час вона також почула голос жінки, як зрозуміла сусідки, яка намагалась з`ясувати, що відбувається, а мати вже зайшла до коридору їх квартири та прикрила двері. Потім дана жінка постукала у їх двері, сказала, що чоловік заспокоївся та пішов і вони можуть не боятись. Вона, будучи стурбованою за сина, плач та крики якого чула під час сварки та нападу на неї ОСОБА_5 , разом зі своєю матір`ю піднялась до обвинуваченого. Той відкрив двері, їх у тамбур не впускав, собою загороджував їй вхід, але поки ОСОБА_5 розмовляв з її матір`ю, вона забрала сина додому. Син просив забрати речі, але на той час її турбувало лише забрати дитину і піти. Коли вони зайшли до своєї квартири, ОСОБА_5 спустився слідом, став вибивати двері, через що вони злякались та мати зателефонувала вітчиму і той відразу приїхав та зв`язався з ОСОБА_5 , але той на розмову не відреагував. Оскільки події тривали та завершились у пізній час, вже приблизно після 23.00 год., та через необхідність заспокоїти сина, який був наляканий та плакав, вона звернулась до поліції наступного дня - 13.06.2025 р. подавши заяву про спричинення їй тілесних ушкоджень. В цей же день була оглянула лікарем міської лікарні, який зафіксував наявні сліди тілесних ушкоджень, надав їй про це медичний висновок, та 16.06.2025 р. вже була оглянута експертом, при цьому на обличчі ще залишались садна з обох боків перенісся та синець під оком. Стверджувала, що словесні конфлікти обвинувачений допускає постійно впродовж останніх двох років, одного разу також своєю рукою стиснув її горло, натомість своєї поведінки не змінив, не зважаючи на те, що вона зверталась раніше до поліції та відносно нього було винесено заборонний припис, також вказуючи на те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та намагається ухилитись від відповідальності, тому просила призначити йому найжорсткіше покарання.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю потерпілої, надала показання про те, що донька ОСОБА_8 із сином ОСОБА_10 проживають разом з нею, а поверхом вище проживає колишній чоловік її доньки. 12.06.2025 р. близько 21.00 год. донька прийшла додому та подзвонила синові, який в цей час піднявся до батька, та попросила дитину прийти додому. Через деякий час вона почула дзвінок. Двері відчинила донька, вона почула голос ОСОБА_5 , який кричав на її доньку, словесно ображав. Вона в цей час знаходилась у кімнаті та чула всю розмову, і коли почула, що агресивний тон ОСОБА_5 продовжує наростати, вийшла з кімнати. Коли вона підійшла до доньки, та, своєю рукою утримувала двері за ручку, намагаючись їх закрити. ОСОБА_5 своєю лівою рукою тримав двері та не давав їх зачинити. Вона побачила як ОСОБА_5 тримаючи в правій руці складений вдвоє їх придверний пластиковий килимок, наніс ним удар в обличчя її доньки. Від удару донька подалась назад, а вона вихопила у ОСОБА_5 килимок, та силоміць зачинила двері, в цей час чула крик онука зі словами «папа не треба». Почула як до ОСОБА_5 звернулась якась жінка, до якої він поставився агресивно. Обвинувачений пішов, а жінка постукала до них та сказала, що вони вже можуть відчинити двері. У доньки на обличчі, в області перенісся, підборіддя та лобу побачила яскраво-червоні сліди від удару килимком. Спільно з донькою вони піднялись до ОСОБА_5 та забрали онука. Наступного дня вранці вона побачила у доньки, окрім ран на переніссі, підборідді та лобі, також синець під оком. Оскільки події відбувались пізно, вже близько 23.00 год. то донька звернулась до поліції наступного дня.

Наведенні показання узгоджуються із письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- заявою потерпілої ОСОБА_8 до ВП № 3 від 13.06.2025 р., згідно з якою, 12.06.2025 р. приблизно о 22.30 год. колишній чоловік ОСОБА_5 , знаходячись на сходинковому майданчику біля кв. АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження у виді саден в області носа. На підставі якої того ж дня було порушене дане кримінальне провадження.

-Протоколами проведення слідчого експерименту від 20.06.2025 р. за участю потерпілої та свідка ОСОБА_9 , в ході яких ОСОБА_8 та свідок продемонстрували та зазначили аналогічні пояснення, щодо обставин нанесення обвинуваченим потерпілій тілесного ушкодження.

-Висновком експерта № 418 від 18.06.2025 р., проведеного як з особистим оглядом потерпілої експертом 16.06.2025 р., так і з урахуванням даних медичної довідки КНП «МЛ№5» від 13.06.2025 р., про те, що у ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин та саден спинки носу, синця параорбітальної ділянки справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне), з давністю утворення близько чотирьох діб до часу огляду.

-Довідкою комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 5» від 13.06.2025 р., відповідно до якої у ОСОБА_8 діагностовано забій, садна носа та нижньої щелепи.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 доведена в повному обсязі та підтверджується матеріалами кримінального провадження, за наведених у вироку обставин, а дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані вірно саме за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

З приводу посилань захисника на те, що судом першої інстанції не надано оцінки значним розбіжностям у локалізації тілесних ушкоджень, їх кількості, виявлених експертом, з тілесними ушкодженнями, зазначеними самою потерпілою у суді, та того, що знаряддя злочину, придверний пластмасовий килимок,органом досудового розслідування не вилучався та не був визнаний речовим доказом у справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції, під час судового розгляду, було досліджено висновок експерта № 418 від 18.06.2025 р., проведеного як з особистим оглядом потерпілої експертом 16.06.2025 р., так і з урахуванням даних медичної довідки КНП «МЛ № 5» від 13.06.2025 р. Відповідно до якого, у ОСОБА_8 мають місце тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин та саден спинки носу, синця параорбітальної ділянки справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне), з давністю утворення близько чотирьох діб до часу огляду.

Апеляційний суд вважає, що вказаний висновок дає чітке розуміння щодо класифікації тілесних ушкоджень, причин їх виникнення та був врахований судом першої інстанції під час судового розгляду. Він цілком узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні та не спростовує наслідків у виді заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій. Що стосується доводів захисника, з приводу того, що судом першої інстанції на надано оцінки тому факту, що органом досудового розслідування знаряддя злочину - придверний пластмасовий килимок, не вилучався та не був визнаний речовим доказом у справі, то ці доводи теж не ставлять під сумнів винуватість ОСОБА_5 у нанесенні легких тілесних ушкоджень за встановлених у вироку обставин, що є доведеним поза розумним сумнівом зазначеними вище доказами сторони обвинувачення. Навіть з урахуванням того, що килимок під час досудового розслідування не вилучався, це не потягло неповноти розгляду справи й не завадило встановленню істини в цьому кримінальному провадженні. Детальні характеристики й зовнішній вигляд даного знаряддя злочину зафіксовані в процесуальних джерелах доказів, протоколі огляду місця події від 13.06.2025 р. та фототаблиці до нього.

Посилання захисника на те, що потерпіла прибула на огляд до ДСУ «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» лише через чотири доби після вказаної події, що ставить під сумнів факт отримання тілесних ушкоджень потерпілою саме 12.06.2025 р., апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне. Так, з дослідної частини судово-медичної експертизи № 418 від 16.06.2025 р. чітко вбачається, що відповідно до відомостей з довідки № 6051 від 13.06.2025 р., ОСОБА_8 13.06.2025 р. о 15.30 год. зверталась в приймальне відділення КНП ММР «МЛ № 5», діагноз забій, садна носа та нижньої щелепи. Отже, потерпіла звернулась до лікаря 13.06.2025 р., наступного дня після нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Доводи захисника, стосовно того, що поза увагою суду першої інстанції залишився факт того, що потерпіла звернулась до поліції не відразу після нанесення їй тілесних ушкоджень, а лише наступного дня, є несуттєвими та не впливають на висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 , з урахуванням того, що як показала потерпіла ОСОБА_8 , вище вказані події завершились у пізній час, вже приблизно після 23.00 год. та через необхідність заспокоїти сина, який був наляканий та плакав, вона звернулась до поліції вже наступного дня - 13.06.2025 р., подавши заяву про спричинення їй тілесних ушкоджень та в цей же день була оглянула лікарем міської лікарні.

Твердження апелянта з приводу того, що є не допустимим доказом покази потерпілої ОСОБА_8 , через те, що вона перед початком допиту не була попереджена судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, критично оцінюються колегією суддів, оскільки не попередження потерпілої про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази не свідчить про недопустимість даних показів.

Доводи, захисника про те, що є недопустимим доказом покази свідка ОСОБА_9 , оскільки вказаний свідок має підстави його оговорювати, є неспроможними з огляду на наступне. Так покази свідка ОСОБА_9 є сталими і послідовними, суперечностей у них не виявлено, вони узгоджуються між собою та іншими доказами у кримінальному провадженні, підстав обмовляти обвинуваченого, особистої зацікавленості у результатах справи не встановлено. Вони, оцінені сукупно з іншими доказами у кримінальному провадженні, не є суперечливими або непослідовними. При цьому, колегією суддів не було встановлено, що вказаний свідок є упередженим по відношення до ОСОБА_5 і має підстави його оговорювати, як і не надано стороною захисту будь-яких доказів про те, що свідок ОСОБА_9 має підстави оговорювати обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання потерпілої та свідка, безпосередньо допитаних під час судового розгляду, є стабільними протягом усього розгляду і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Незгода захисника та обвинуваченого з пред`явленим ОСОБА_5 обвинуваченням, яке визнано судом доведеним, не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для відхилення доказів сторони обвинувачення, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого його пред`явлено обвинувачення.

Усупереч доводам апелянта, перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, з дотриманням приписів ст. 10, 22 КПК України створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, за клопотанням учасників провадження здійснив усі передбачені КПК України заходи для всебічного встановлення істини по справі. Даних, які би вказували не неповноту судового розгляду, не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, натомість твердження захисника викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням сторони захисту всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_5 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Одночасно колегія суддів, з приводу заявленої захисником апеляційної вимоги щодо призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зауважує, що останній, висуваючи таку вимогу, не вказує на чітко визначені підстави, передбачені ст. 415 КПК України для нового судового розгляду, підстав для чого не встановлено і при апеляційному розгляді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, постановлений згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, відповідає вимогам ст. 374 КПК України. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено. Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2025 року відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3