ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1058/25
Провадження № 1-кп/292/133/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року с-ще Пулини

Пулинського районного суду Житомирської області

Головуюча суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Пулинського районного суду Житомирської області матеріали кримінального провадження № 0000152 від 25.07.2025 та обвинувальний акт, які надійшли 01 жовтня 2025 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с.Старий Майдан Червоноармійського району Житомирської

області, зареєстрованого та проживаючого

АДРЕСА_1 , громадянина України,

не одруженого, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працюючого,

військовозобов"язаного, раніше не судимого

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

З участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого -адвоката ОСОБА_5

У С Т А Н О В И В :

Кримінальне провадження № 0000152 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, надійшло з обвинувальним актом із Чуднівської окружної прокуратури 01.10.2025. Під час судового засідання прокурор підтримав подане 04.12.2025 через канцелярію суду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , який закінчується 14.12.2025 , оскільки наразі немає об"єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження та ризики, які враховувались судом при обранні та продовженні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились. Так, обвинувачений ОСОБА_3 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров"я особи ,за який передбачено покарання на строк від семи до п"ятнадцяти років. На даний час не зменшився ризик переховування ОСОБА_3 від органів досудового розслідування та суду, оскільки його вік , соціальні зв"язки , майновий стан та стан здоров"я, дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема можливість виїзду за межі України під час дії воєнного стану. Також не зменшився ризик впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні , оскільки, перебуваючи на волі з метою уникнення відповідальності , ОСОБА_3 матиме реальну можливість , шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом, умовлянням або підкупом, для зміни останніми показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні, впливати на них , оскільки свідки та потерпілий є знайомими та близькими родичами останнього та проживають в одному населеному пункті , шо вказує на можливість в подальшому вчинення будь-яких дій як фізичного, так і морального характеру, з метою зміни ними дачі показів чи відмови від їх надання щоб уникнути від кримінальної відповідальності. Також , не виключається можливість, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, а саме шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття до суду.

Зважаючи на те, що внаслідок кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , настала смерть людини, при постановленні рішення про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначати розмір застави.

На даний ча відсутні підстави вважати, що строки тримання особи під вартою в рамках даного кримінального провадження виходять за рамки розумних.

За віком обвинувачений не є особою похилого віку та за станом здоров"я не потребує стаціонарного лікування.

З урахуванням вище вкладеного , з метою запобігання наявних ризиків, є неможливим застосування до ОСОБА_3 більш мякого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, з підстав, викладених у ньому та просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник, не заперечували щодо задоволення вказаного клопотання.

Вислухавши позицію прокурора щодо заявленого ним клопотання, думку обвинуваченого, його захисника , дослідивши матеріали кримінального провадження на обґрунтування клопотання у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 26.07.2025 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, з моменту його затримання, тобто з 23-04 год. 24 липня 2025 року до 22 вересня 2025 року.

Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 22.09.2025 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 жовтня 2025 року.

Ухвалою Пулинського районного суду Житомирської області від 16.10.2025 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2025 року.

Згідно ст.331 КПК України, суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.

За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати судовому розгляду.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд на теперішній час не встановив.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує той факт, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, може переховуватись від суду, не має постійного місця роботи, проживання та джерел доходів та міцних соціальних зв"язків, тому може у будь-який момент змінити своє місце проживання, перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання матиме реальну можливість негативно впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від суду, що свідчить про існування ризиків, які не зменшились.

Жодних об"єктивних даних, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та даних, які свідчать про наявність обставин, що можуть істотно вплинути на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 та стати підставою для скасування запобіжного заходу чи зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, в ході судового розгляду справи не встановлено .

Таким чином, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , та які на теперішній час не зникли, а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини справи не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно нього на 60 днів, з урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, внаслідок якого настала смерть людини.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183,184, 186, 193, 194, 197, 196, 331, 350,369,372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 08 лютого 2026 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику ДУ «Житомирська установа виконання покарань (8) ».

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_4 ..

В частині продовження строку дії запобіжного заходу ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1