ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.07.2025 під №0000432, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, утриманців не має, працюючого прасувальником ВП Шевченківська вагонна дільниця «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

у с т а н о в и в :

01 липня 2025 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території подвір`я, що за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час розпивання спиртних напоїв, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 не менше 10 ударів ногою в область живота, частиною бетонної труби по руках, ногах, тулубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота, а саме розриву тонкої кишки, розриву брижі тонкої кишки, гемоперитонеум (кров у черевній порожнині - 1500 мл) гематоми брижі; закритої черепно-мозкової травми (по даним м.д.) у вигляді струсу головного мозку із суцільним синцем на повіках лівого ока та садном під нижнім повіком, синцем на нижньому повіці правого ока та садном під нижнім повіком, садном на підборідді справа: садни на передній поверхні правого плечового суглобу і зовнішнє-задній поверхні правого ліктьового суглобу, садни на тильній поверхні правої кисті, садни на переднє-зовнішній поверхні середньої третини правого стегна, на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу та в проекції зовнішньої лодижки правої гомілки, синець на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, синець на тильній поверхні 3-го пальця правої стопи, садни на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, на переднє-зовнішній поверхні верхньої третин лівого передпліччя та на тильній поверхні лівої кисті, садни на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу і внутрішній поверхні нижньої третин лівої гомілки, що згідно із висновком експерта від 22.08.2025 №05-6-02/211 за небезпекою для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть ОСОБА_9 перебуває у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. По суті обвинувачення надав показання та вказав, що 01 липня 2025 року він, повертаючись з м. Києва, приїхав в с. Ротмістрівка. Маючи вільний час перед посадкою на рейсовий автобус до м. Сміла він вирішив зайти до свого знайомого ОСОБА_10 (брата покійного потерпілого), який проживає по АДРЕСА_4 . Останній не відзивався, двері будинку були зачинені. На сусідньому подвір`ї по АДРЕСА_3 він побачив ОСОБА_11 , яка перебувала у стані сп`яніння. Остання повідомила, що ОСОБА_12 вдома, але спить. У цей час ОСОБА_13 , з яким він знайомий з 2017 року, лежав на панцирному ліжку у дворі біля столу, стогнав. Останній дістав півпляшки горілки та запропонував випити, що вони і зробили. Під час розмови ОСОБА_9 повідомив, що його вдарив ОСОБА_14 , а ОСОБА_15 це заперечувала, у зв`язку із чим вони сварилися. Коли горілка скінчилася він (обвинувачений) купив та приніс іще одну пляшку, яку вони разом почали розпивати. ОСОБА_9 був у стані сильного сп`яніння, почав вести себе агресивно, схопив його за одяг, а ОСОБА_16 схопила сапу і намагалася його (обвинуваченого) вдарити, однак він відібрав у неї сапу і відкинув у сторону. ОСОБА_9 в цей час схопив його за шию позаду і почав душити. Вони разом упали на правий бік. Він (обвинувачений) вирвався від потерпілого, надавивши при цьому коліном в грудну клітку. У цей момент ОСОБА_16 двічі вдарила його по голові автомобільним радіатором, від чого у подальшому утворилася гематома на потилиці. Він вирвався та залишив подвір`я. Оскільки не встиг на автобус, то був вимушений переночувати на з/д станції «Володимирівка». Ударів по тулубу потерпілому, які зазначені в обвинувальному акті, він не наносив, бетонної труби, про яку там ідеться, не бачив. Наркотичних речовин він не вживає. Уважає, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 заподіяла саме ОСОБА_16 , а тому вона його і обмовляє. Остання зловживає спиртним напоями, як і покійний ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні надала показання та повідомила, що ОСОБА_9 був її батьком. 02 липня 2025 року вона з матір`ю приїхали в с. Ротмістрівка з метою відвідати батька та бабусю. У сільському магазині їм повідомили, що напередодні батька сильно побили. Близько 12 години вона зайшла до двору, де проживає потерпілий (по АДРЕСА_3 ). Останній лежав на подвір`ї на ліжку, зі слідами тілесних ушкоджень на голові та обличчі. Коли піднявся, то тримався за живіт і жалівся на сильну біль. Повідомив, що його напередодні побив ОСОБА_7 , якого вона знає як сусіда, бив, серед іншого, ногами в область живота. Зі слів співмешканки потерпілого ОСОБА_16 напередодні вони спільно із ОСОБА_7 вживали алкоголь. Останній на деякий час відлучився, а коли повернувся, то був у агресивному стані та почав наносити їм тілесні ушкодження. При цьому він ногами наносив батьку тілесні ушкодження, коли той повз до дороги із криками про допомогу. Знає, що того вечора приїздила швидка, але батько відмовився від госпіталізації. Швидку і поліцію викликала ОСОБА_17 . 03.07.2025 їй повідомили, що ОСОБА_9 помер у лікарні від ушкоджень внутрішніх органів.

За клопотанням сторони обвинувачення у судове засідання були викликані та допитані як свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_16 під час її допиту у судовому засіданні показала, що із потерпілим ОСОБА_9 вони співмешкали без реєстрації шлюбу, проживали у його будинку в АДРЕСА_3 . 01 липня 2025 року близько полудня до них завітав ОСОБА_7 , приніс із собою пляшку горілки, яку вони спільно випили. Після цього ОСОБА_7 залишив подвір`я та повернувся за сорок хвилин, принісши іще одну пляшку, яку вони також розпили. Потім ОСОБА_7 почав палити наркотичну речовину, а у відповідь на зауваження з приводу цього схопив її за руку та викрутив. ОСОБА_9 заступився за неї, після чого почалася бійка. Вона вдарила ОСОБА_7 по голові радіатором від автомобіля, а він її вдарив по голові бетонним предметом, від чого вона впала, а потім почав бити ОСОБА_22 руками, ногами та бетонним предметом, коли той лежав на землі, зокрема по голові та животу (більше десяти ударів). Після побиття він залишив подвір`я, а потерпілий ледве вийшов на вулицю і почав просити про допомогу. У нього текла з вуха кров, була гематома на обличчі. Пізніше він скаржився на болі в області живота. Сусіди викликали швидку, однак по приїзду карети вони від госпіталізації відмовилися. Вночі стан ОСОБА_9 погіршився, він скаржився на сильні болі в області живота, пив знеболювальне. Вранці уже не міг самостійно пересуватися. Знову була викликана швидка медична допомога і його госпіталізували. Того дня (01.07.2025) між нею та ОСОБА_9 конфлікту чи бійки не було. До ОСОБА_9 дійсно 01.07.2025 близько 09 години приїздив ОСОБА_14 , з яким у них виник словесний конфлікт, однак без застосування сили та нанесення тілесних ушкоджень, яких до приходу обвинуваченого у потерпілого не було.

Свідок ОСОБА_18 надав показання та вказав, що працює парамедиком швидкої медичної допомоги. 02.07.2025 близько полудня він виїжджав за викликом в АДРЕСА_3 . У пацієнта на обличчі були травми, синці, а також твердий живіт, він скаржився на проблеми із самостійним пересуванням. У результаті огляду він зробив висновок, що у пацієнта має місце забій внутрішніх органів живота, був низький тиск і високий пульс. Пацієнт говорив, що його напередодні побив невідомий, який утік. З його слів у той день він також вживав алкоголь. Пацієнт був госпіталізований до КНП «Смілянська міська лікарня».

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні повідомив, що працює на посаді хірурга в КНП «Смілянська міська лікарня». На початку липня 2025 року у другій половині дня до лікарні був доставлений пацієнт, якого оформили на лікування у стаціонар, оскільки той потребував хірургічного втручання. У нього була тупа травма живота, розрив та відрив тонкої кишки, велика крововтрата, а також інші ушкодження. Через 5-6 годин після операції пацієнт помер у реанімаційному відділенні. Такі травми могли бути отримані від чисельних ударів в область живота і не могли статися від падіння з положення стоячи. Травми він отримав за добу до поступлення в лікарню. Якби йому була вчасно надана медична допомога, то шанси зберегти життя були би вищими.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показав, що вранці 02.07.2025 зайшов додому до ОСОБА_9 . Там ОСОБА_16 і ОСОБА_21 розповіли, що ОСОБА_7 напередодні сильно побив потерпілого, при цьому бив бетонним кільцем, навіть викликали швидку, однак від госпіталізації ОСОБА_9 відмовився. На той час ОСОБА_9 мав видимі чисельні ушкодження та не міг самостійно пересуватися. Він допоміг винести потерпілого на вулицю і посадити на ліжко, після чого пішов додому.

Свідок ОСОБА_21 надала показання та вказала, що ОСОБА_9 є братом її чоловіка ОСОБА_10 . 01.07.2025 вона прийшла додому близько 18 год. і почула оклик про допомогу. Побачила ОСОБА_9 , лежачого на землі біля його будинку по АДРЕСА_3 . Вона допомогла йому повернутися на подвір`я та викликала швидку. У ОСОБА_9 все обличчя та вухо було у крові. Він сказав, що заступався за ОСОБА_16 від ОСОБА_7 , якого вона також знає. Детальніше він не повідомив про обставини, за яких отримав ушкодження. У ОСОБА_16 також були сліди крові на шиї та руці. По приїзду швидкої вони відмовилися від госпіталізації. Наступного дня вранці вона знову прийшла до них. ОСОБА_9 попросив викликати швидку, бо йому зле, казав, що болить та збільшується живіт. Його госпіталізували. ОСОБА_9 та ОСОБА_16 випивали і на фоні цього між ними дійсно бували сварки.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що товаришував із покійним ОСОБА_9 , з обвинуваченим також знайомий, однак відносин не підтримує. 01 липня 2025 року близько полудня приїздив додому до потерпілого, хотів поговорити з приводу придбання автомобільних коліс. ОСОБА_9 був у стані алкогольного сп`яніння, як і його співмешканка ОСОБА_23 . Бачив, як ОСОБА_9 невдало присівши на ліжко, що стоїть у дворі, бо був у стані сп`яніння, подряпав щоку. Інших ушкоджень у нього не було, які і не було між ними конфлікту. Пробув він там близько 20 хвилин та поїхав, оскільки через стан сп`яніння ОСОБА_9 нормальної розмови не відбулося. Зі слів покійного знає, що той мав захворювання шлунка. Йому відомо, що той вживав багато алкоголю, сварився з ОСОБА_16 , однак на словах. Він особисто не бачив щоб вони билися між собою. Про те, що ОСОБА_9 загинув, він дізнався від працівників поліції.

Клопотань про виклик інших свідків для їх допиту безпосередньо судом під час судового розгляду прокурором та стороною захисту не заявлено.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, процесуальні рішення, документи та інші матеріали, які безпосередньо досліджені судом, зокрема:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні від 03.07.2025 під №0000432, відповідно до даних якого 03 липня 2025 року до вказаного реєстру внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, за фактом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , внаслідок яких він помер (а.п. 56);

- протокол огляду місця події від 03 липня 2025 року з таблицею зображень, проведеного у проміжку часу з 12 год. 00 хв. по 13 год. 30 хв. у присутності понятих, згідно з даними якого слідчим проведено огляд домоволодіння та прилеглої території по АДРЕСА_3 , у ході якого: на подвір`ї виявлено автомобільний радіатор, що має механічні пошкодження; в будинку на подушці та рушнику виявлено плями бурого кольору. Рушник вилучений з місця події у паперовому конверті (а.п.66-75);

- протокол огляду місця події від 03 липня 2025 року з таблицею зображень, проведеного у проміжку часу з 10 год. 56 хв. по 11 год. 35 хв. у присутності понятих, згідно з даними якого слідчим проведено огляд приміщення Смілянського міського моргу, розташованого в м.Сміла по вул. Героїв Холодноярців, 32, у ході якого виявлено труп ОСОБА_9 з чисельними тілесними ушкодженнями (а.п.62-65);

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.07.2025 року за участю свідка ОСОБА_16 , під час якого свідок відтворила обстановку та обставини події, яка мала місце 01 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_3 . Запис цієї слідчої дії на флеш-носії, здійснений за допомогою відеозаписувального технічного засобу, відтворений та переглянутий у судовому засіданні під час судового розгляду. Відтворена свідком під час слідчого експерименту обстановка події узгоджуються із наданими нею показаннями в судовому засіданні. Зокрема остання розповіла та відтворила обставини, за яких ОСОБА_7 01.07.2025 року заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, наносячи удари кулаками, ногами та бетонним предметом трубоподібної форми. Повідомила про нанесення ним не менше 10 ударів ногами в область живота потерпілого, коли той лежав на боку і намагався захищатися (а.п. 77-82);

- протокол огляду місця події від 15 липня 2025 року з таблицею зображень, проведеного у проміжку часу з 11 год. 53 хв. по 12 год. 10 хв. у присутності понятих, згідно з даними якого слідчим проведено огляд домоволодіння та прилеглої території по АДРЕСА_3 , у ході якого виявлено та вилучено шматок бетонної труби, якою, згідно з показаннями ОСОБА_16 , обвинувачений наносив удари потерпілому ОСОБА_9 (а.п. 84-87);

- протокол огляду предметів від 15 липня 2025 року з фототаблицею, згідно з даними якого слідчим проведено огляд рушника, вилученого під час огляду місця події 03.07.2025 та бетонного предмета у формі труби, який вилучений під час огляду місця події 15.07.2025 (а.п. 88-91);

- постанова слідчого від 15.07.2025 про визнання предметів речовими доказами, згідно з якою вилучені під час оглядів місця події 03.07.2025 та 15.07.2025 року рушник та частина бетонної труби визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів цього кримінального провадження (а.п. 93);

- копія лікарського свідоцтва про смерть від 03 липня 2025 року №211, згідно з даними якого ОСОБА_9 помер у КНП «Смілянська міська лікарня» 03 липня 2025 року. Причина смерті малокровність внутрішніх органів, травма живота (а.п. 94);

- висновок судово-медичної експертизи трупа від 03 липня 2025 року №05-6-02/211 (підсумкова частина складена 21 серпня 2025 року), згідно з даними якого смерть ОСОБА_9 настала від закритої травми у вигляді розриву тонкої кишки і її брижі із кровотечею в черевну порожнину, що отяготилося крововтратою із малокрівністю внутрішніх органів та розлитим каловим перитонітом. Ступінь прояву трупних явищ дозволяє думати про те. що із моменту смерті до моменту дослідження трупа в моргу пройшло не більше 24 годин. Згідно даних наданої медичної документації смерть гр. ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в 03:00. При судово-медичній експертизі трупа виявлені наступні ушкодження: а) Закрита травма живота, а саме розрив тонкої кишки, розрив брижі тонкої кишки, гемоперитонеум (кров у черевній порожнині - 1500 мл). гематоми брижі (поданим м.д.). Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, прижиттєві, по давнині спричинення можуть відповідати проміжку часу не менше доби, але не більше трьох діб до моменту смерті, містять ознаку тяжкого тілесного ушкодження, а саме небезпека для життя. Смерть гр. ОСОБА_9 перебуває у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями. б) Закрита черепно-мозкова травма (по даним м.д.) у вигляді струсу головного мозку із суцільним синцем на повіках лівого ока та садном під нижнім повіком, синцем на нижньому повіці правого ока та садном під нижнім повіком, садном на підборідді справа; садни на передній поверхні правого плечового суглобу і зовнішнє-задній поверхні правого ліктьового суглобу, садни на тильній поверхні правої кисті, садни на переднє-зовнішній поверхні середньої третини правого стегна, на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу та в проекції зовнішньої лодижки правої гомілки, синець на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, синець на тильній поверхні 3-го пальця правої стопи, садни на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, на переднє-зовнішній поверхні верхньої третин лівого передпліччя та на тильній поверхні лівої кисті, садни на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу і внутрішній поверхні нижньої третин лівої гомілки. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, прижиттєві, по давності спричинення можуть відповідати проміжку часу не менше доби, але не більше трьох діб до моменту смерті, містять ознаку, примінюючи їх до живих людей, легкого тілесного ушкодження (а.п. 95-97);

- висновок судово-медичної експертизи від 22 серпня 2025 року №05-6-01/329, згідно з яким тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_9 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який ОСОБА_16 вказала під час проведення за її участю слідчого експерименту від 15 липня 2025 року (а.п.100);

- висновок судово-психіатричного експерта від 06 серпня 2025 року №475, згідно з даними якого на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій, та на теперішній час ОСОБА_7 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляв і не виявляє і був здатен у вказаний період часу та здатен на теперішній час усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, може брати участь у слідчих діях та в судовому засіданні. Застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України, ОСОБА_7 не потребує (а.п. 98-99);

- документи і дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема: копії окремих аркушів паспорта обвинуваченого; характеристика, згідно з даними якої обвинувачений за місцем роботи характеризується позитивно; позитивна характеристика з місця проживання; вимоги про судимості, згідно з даними яких обвинувачений 04.02.2014 був засуджений вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді штрафу; довідка КНП «ЧОПЛ ЧОР», згідно з даними якої обвинувачений у вказаному закладі на лікування не перебував (а.п. 101-109);

Від огляду у судовому засіданні речових доказів сторони відмовилися.

За клопотанням захисника до справи долучено та досліджено судом клопотання працівників трудового колективу з місця роботи обвинуваченого, в якому наведена його позитивна характеристика.

Стороною захисту зі свого боку докази не подавалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За приписами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За приписами ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Заяв про недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів, недостовірність документів, про допущені порушення закону у ході досудового розслідування, тощо, від сторін кримінального провадження не надходило.

Суд уважає, що надані прокурором на підтвердження вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення докази, які досліджені безпосередньо судом за участю сторін кримінального провадження та зміст яких відображений у даному вироку, є належними, достовірними та допустимими доказами, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та вони отримані у порядку, встановленому КПК України.

Як було сприйнято судом під час судового розгляду та, серед іншого, висловлено в судових дебатах, позиція сторони захисту щодо недоведеності висунутого обвинувачення зводиться до наступного:

- стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 наніс потерпілому тілесні ушкодження за обставин та у спосіб, що зазначені в обвинувальному акті;

- у судових дебатах захисником також була висловлена версія про імовірне знаходження обвинуваченого у стані необхідної оборони, що виключає кримінальну відповідальність.

Суд уважає зазначені доводи та міркування безпідставними та відхиляє їх як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинений злочин.

Надані у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 є конкретними, послідовними, узгоджуються між собою в деталях, а також узгоджуються з об`єктивними даними, що містяться у наведених вище доказах, і не викликають сумніву у їх достовірності.

Версія обвинуваченого про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення спростовується вищевказаними показаннями та іншими дослідженими судом доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що її батько ОСОБА_9 02.07.2025 особисто їй повідомив, що його напередодні побив ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_21 також надала показання, що 01 липня 2025 року потерпілий ОСОБА_9 звинувачував у нанесенні йому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим.

Ураховуючи приписи ст.97 КПК України, обставину смерті потерпілого та причетність до цього обвинуваченого суд, узгодженість показань з іншими доказами, визнаними допустимими, суд приймає вказані показання з чужих слів як допустимі докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Версія обвинуваченого щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому свідком ОСОБА_16 відхиляється як нічим необґрунтована та така, що повністю суперечить дослідженим в судовому засідання доказами, які надані стороною обвинувачення.

Також судом відхиляється як необґрунтована версія захисника щодо перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є фундаментальною гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина друга ст. 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому хто посягає для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Разом з цим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Також, щоб встановити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема, місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їх фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Як зазначено обвинуваченим під час допиту, дії ОСОБА_9 щодо нього полягали у здавлюванні руками шиї.

Разом із цим, характер, ступінь тяжкості, локалізація, чисельність наявних у потерпілого тілесних ушкоджень не можуть бути оцінені як такі, що нанесені з метою захисту від зазначеного посягання та були необхідними для припинення посягання, а свідчать про наявність у обвинуваченого умислу саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, урахувавши позицію сторони захисту, дійшов висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення поза розумним сумнівом було повністю доведено винуватість ОСОБА_7 в межах пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке викладене у обвинувальному акті, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_24 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У постанові від 10 липня 2018 року у справі №148/1211/15-к Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , при визначенні останньому покарання суд бере до уваги:

- характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжкий злочин;

- обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що воно потягло за собою тяжкі наслідки - смерть людини;

- відношення обвинуваченого до скоєного, який не усвідомив неправомірність своїх дій;

- особу обвинуваченого, який відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, згідно з висновком судово-психіатричного експерта на час вчинення кримінального правопорушення та на даний час був здатен усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними.

Крім того, суд враховує, що вчинений ОСОБА_7 злочин має підвищений рівень суспільної небезпеки, направлений проти закріплених Конституцією України природних і невідчужуваних прав людини, а саме проти життя і здоров`я людини, які визнаються найвищою соціальною цінністю. Зазначене свідчить про нехтування обвинуваченим загальнолюдськими моральними цінностями, крайню зневагу до людського життя та вказують на виключну небезпеку його особи для суспільства.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.69, 69-1 та ст.75 КК України.

За таких обставин суд призначає ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2025 року застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, термін дії якого неодноразово продовжувався на стадії судового провадження і діє донині.

На підставі ч.7 ст.72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання за даним вироком слід зарахувати строк застосування щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у період з 04 липня 2025 року по 30 січня 2026 року включно з розрахунку - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.374 КПК України при ухваленні вироку суд має прийняти рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 визнаний судом винуватим у вчиненні тяжкого злочину з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі. При цьому, звернення прокурора з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному випадку не є обов`язковим.

Суд уважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили та взяти його під варту у залі суду негайно, адже на теперішній час, коли його винуватість доведена на підставі повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, існує ризик вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від виконання вироку.

При цьому суд уважає, що таке його рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід розглядати як таке, що підпадає під дію пункту «а» статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто є законним ув`язненням особи після засудження її компетентним судом і враховує таку практику Європейського суду з прав людини:

- «Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 (a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню» (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruslan Yakovenko v. Ukraine, no. 5425/11, § 46, ECHR 2015);

- «Термін «після засудження» не можна тлумачити, так, ніби він стосується лише остаточного засудження... Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6» (рішення Європейського суду з прав людини у справі Wemhoff v. Germany, 27 June 1968, § 9, Series A no. 7).

Також, при вирішенні питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою не потребує наявності обґрунтована підозра, оскільки суд вже зробив висновок про винуватість обвинуваченого і обґрунтованість його вироку може бути лише предметом перегляду судом апеляційної інстанції, а тримання під вартою на підставі вироку здійснюється з метою забезпечення його виконання.

Цивільного позову у межах кримінального провадження не заявлено.

Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 369-371, 374 КПК України, ст. 12, 50, 65, 66, 67, 72, ч.2 ст.121 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та взяти його під варту негайно у залі суду.

Припинити дію раніше застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили, зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту фактичного взяття під варту (затримання) і до набрання вироком законної сили, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування призначеного покарання строк застосування щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у період з 04 липня 2025 року по 30 січня 2026 року включно з розрахунку - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- частину бетонної труби, рушник у поліетиленовому пакеті, рушник у паперовому конверті, що передані до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок у частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та взяття його під варту у залі суду підлягає негайному виконанню.

Надати працівникам Відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області дозвіл на затримання ОСОБА_7 та взяття його під варту негайно в залі суду для подальшої доставки/конвоювання до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суд, на підставі вимог ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини.

Копію вироку у день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1