ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1682/21 Номер провадження 11-кп/814/1850/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000323 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю сел. Оржиця Полтавської області, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з вищою освітою, розлученому, маючому неповнолітню дитину, судимому, останній раз:

31.03.2020 Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.309, ст.75 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місяці до 19 грудня 2025 року та визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Києва, мешканця АДРЕСА_2 , громадянину України, непрацюючому, судимому, останній раз:

16.11.2021 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.1 ст.286, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік,

обвинуваченого за ч.2 та ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 19 грудня 2025 року.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені 4-х епізодів незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, психотропної речовини, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, а саме за ч.2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 3-х епізодів незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, психотропної речовини, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, а саме за ч.2 ст. 307 КК України та за ч.1 ст. 263 КК України, тобто незаконному придбанні та зберіганні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 за ч.2, ч.3 ст. 307 ч.1 ст. 263 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби за адресою його фактичного проживання, або зменшити визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання, або визначити інший альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі визначеному КПК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що продовжуючи обвинуваченим найбільш суворий запобіжний захід, судом не було з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Зазначає, що обвинувачені вже тривалий час перебувають під вартою, за вказаний період жодного разу не надходило повідомлень, скарг від сторони обвинувачення чи учасників процесу, що ОСОБА_8 чи ОСОБА_7 намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Всі докази по справі перебувають під захистом суду та сторони обвинувачення.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 забезпечені житлом, мають сталі соціальні зв`язки, документи на підтвердження цьому перебувають в матеріалах кримінального провадження, мають місце для постійного проживання, ОСОБА_9 має місце роботи, з сталим достатнім заробітком, тобто обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, унеможливить будь-який контакт з учасниками по справі, тим паче незаконно впливати на іншого обвинуваченого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Стороною обвинувачення не доведено в установленому КПК порядку винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , докази долучені до матеріалів кримінального провадження, є неналежними та недопустимими, що є підставою стверджувати про відсутність ризиків вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Вказує на відсутність підстав стверджувати про доведену винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, враховуючи презумпцію невинуватості, відсутність у обвинувачених доступу до зброї, та право на її використання, ризики будь-якої протиправної поведінки обвинувачених - відсутні.

Оскільки учасники провадження не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, відповідно до положень ч.4 ст.422-1 КПК України.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000323 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 за ч.2, ч.3 ст. 307 ч.1 ст. 263 КК України. В судовому засіданні 22 жовтня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.12.2025 включно.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень судом перевірялася під час обрання та продовження запобіжного заходу. 28.09.2021 було складено обвинувальний акт, який направлено до суду та справа розглядається судом першої інстанції. Тому, кваліфікація дій та всі доводи щодо наявності або відсутності вини обвинувачених, чи їх причетність до злочину мають вирішуватися судом під час судового провадження. На даному етапі судового розгляду суди позбавлені можливості вирішувати ці питання до розгляду справи по суті.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, даних про особу обвинувачених, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не закінчено, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

При цьому будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою судом не встановлено та учасниками провадження таких доказів не надано.

Щодо доводів про тривале перебування обвинувачених під вартою необхідно зазначити, що при продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд врахував особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинувачених, які вказують на можливість останніх вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, і тривалість перебування обвинувачених під вартою не є самостійною підставою для скасування такого запобіжного заходу.

Наявність у обвинувачених постійного місця проживання та роботи у ОСОБА_9 є недостатніми обставинами для зміни їм запобіжного заходу.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не наводить захисник і переконливих підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом ОСОБА_8 . Суд правильно врахував тяжкість вчинених злочинів, матеріальне становище обвинуваченого та визначив йому заставу в межах розміру застави, передбаченої ч.5 ст. 182 КПК України для злочину відповідної тяжкості.

Щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_7 необхідно зазначити, що на підставі п.5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, яке є особливо тяжким злочином, місцевий суд обгрунтовано не визначив ОСОБА_7 альтернативний запобіжний у вигляді застави. Не наводить захисник переконливих доводів для визначення застави обвинуваченому і в апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4