СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1998/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002977 від 02.10.2025, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України;

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2022 згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який у подальшому було продовжено. Зокрема, відповідно до Указу Президента України від 14.07.2025 № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (Указ затверджено Законом України від 15.07.2025 № 4524-ІХ) строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 07.08.2025 строком на 90 діб, тобто до 05.11.2025.

21.09.2025 приблизно о 14 год. 42 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи біля банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: м. Київ, бульвар Миколи Руденка, 14-М, помітив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», випущену до рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_5 .

У подальшому ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що виявлена ним банківська картка являється засобом доступу до банківського рахунку, а наявні на банківському рахунку кошти є чужою власністю, не вчинив жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, забрав вказану банківську картку, таким чином привласнив її, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами та банківської картки, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, видана уповноваженою особою з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином ОСОБА_6 можливості використовувати зазначену банківську картку за призначенням, тобто умисно привласнив вказаний офіційний документ з корисливих мотивів.

21.09.2025 о 15 год. 53 хв., перебуваючи біля банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: м, Київ, вул. Тулузи, З-Б, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів шляхом їх зняття за допомогою банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», випущеної до рахунку НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_5 , без дозволу власника шляхом підбору пін-коду здійснив зняття коштів з банківського рахунку о 15 год. 53 хв. на суму 5000 гривень, а о 15 год. 55 хв. - на суму 2500 гривень, таким чином, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому, таємно викрав грошові кошти, що належать ОСОБА_5 , спричинивши останньому майнової шкоди на загальну суму 7500 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень, зазначивши, що 21.09.2025 він знайшов банківську картку, після чого намагався використати її в магазині при оплаті товару, але не зміг цього зробити через те, що ввів неправильний пін-код. Після цього ОСОБА_3 , скориставшись банківським терміналом АТ КБ «ПриватБанк», розташованим біля його місця проживання, вставив знайдену банківську картку, ввів як пін-код рік свого народження і, зрозумівши, що така комбінація цифр є належним кодом для доступу до коштів, розміщених на банківському рахунку, зняв 7500 гривень з банківського рахунку потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України та наслідки, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд визнає доведеним, що:

- своїми умисними діями, які виразилися в привласнені офіційного документу, вчиненими з корисливих мотивів, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України;

- своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив крадіжку, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України відноситься до кримінальних проступків, а за ч. 4 ст. 185 КК України - до тяжких злочинів, бере до уваги дані про особу ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю 3 групи, судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштований, що робить недоцільним призначення йому за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді штрафу, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке виразилося в дачі правдивих показань, жалю про вчинене, готовності понести заслужене покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, а за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду, на мінімальний строк, передбачений санкціями ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, з огляду на фактичні обставини справи та характер протиправних діянь, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю 3 групи, судимості не має, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, який засуджує свою протиправну поведінку, думку потерпілого, який зазначив, що пробачив обвинуваченого, оскільки той відшкодував йому завдані збитки, враховуючи думку прокурора, який вважав за можливе звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі статті 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням та покладає на нього обов`язки, визначені у статті 76 КК України.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 , підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю необхідності подальшого обмеження прав обвинуваченого, який належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373, 374, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_3 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7