Номер провадження: 11-сс/813/1634/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, подану у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що заява ОСОБА_6 від 23 квітня 2025 року, зареєстрована 23 квітня 2025 року в Київській окружній прокуратурі м. Одеси під №3391-25, не містить відомості про кримінальні правопорушення. Крім того, відсутні будь-які порушення щодо порядку прийняття, реєстрації та строків розгляду даної заяви та наступного інформування заявника про подальше скерування його заяви. Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що припущення заявника та його незгода з процесуальними рішенням суддів не можуть бути підставою для початку досудового розслідування, оскільки не містять вагомих обставин, які б свідчили про дійсне вчинення вказаних у заяві злочинів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, заявник, подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала є незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя помилково дійшов висновку, що заявником в порушення вимог п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України не наведено жодних обставин вчинення суддями кримінальних правопорушень, в той час як заявник у скарзі навів ретельний аналіз об`єктивних і суб`єктивних складових, наведених у заяві злочинів, за кожним епізодом окремо. Крім того, ОСОБА_6 зауважив, що викладені в його скарзі обставини та доводи не зводяться до припущень чи незгоди з процесуальними рішеннями,як це зазначено слідчим суддею, а базуються на конкретних вагомих обставинах про злочини, що підтверджується доказами.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою внести відповідні відомості до ЄРДР.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали, яке обґрунтоване тим, що оскаржувану ухвалу було ухвалено у його відсутності, а повний текст оскарженої ухвали було ним отримано лише 05 серпня 2025 року, тож йому з об`єктивних причин не були відомі мотиви та суть прийнятого рішення слідчого судді, що унеможливлювало подачу апеляційної скарги. .

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_7 надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі (а.с. 164), просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слідчого судді - без змін.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 не з`явився. В апеляційній скарзі міститься його клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності (зворот а.с. 148).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення - (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення (пункт 3 частини 2 статті 395 КПК України).

В свою чергу, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом статті 376 КПК України дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18).

Апеляційним судом встановлено, що розгляд скарги в порядку ст. 303 КПК України, слідчим суддею здійснювався з повідомленням сторін (а.с. 119-120), що не оспорюється заявником у апеляційній скарзі, тобто строк для апеляційного оскарження, скаржнику, почав обчислюватись з дня оголошення оскаржуваної ухвали, відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 395 КПК України, та становив до 06 серпня 2025 року включно.

Апеляційну скаргу ж було подано до апеляційного суду через систему «Електронний суд» лише 09 серпня 2025 року, що за викладених обставин, свідчить про те, що її подано поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 стверджує, що оскаржуване рішення було ухвалено у його відсутності, а повний текст оскарженої ухвали було ним отримано лише 05 серпня 2025 року, тож йому з об`єктивних причин не були відомі мотиви та суть прийнятого рішення слідчого судді, що унеможливлювало подачу апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, щодо наявності поважних причин, у зв`язку з якими апеляційну скаргу подано з пропуском строку. Так, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України. Такий висновок сформульовано у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470кмо18).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення скаржнику ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Так, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України (параграф 1, ст.ст. 303-308 цього Кодексу).

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 , звернувся із заявою, датованою 23 квітня 2025 року, яка отримана та зареєстрована того ж дня в Київській окружній прокуратурі м. Одеси під №3391-25, про вчинення суддями кримінальних правопорушень (а.с.4-14), а саме:

Епізод №1. Щодо суддів Вінницького апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 358 364 КК України.

Епізод №2. Щодо суддів Вінницького апеляційного суду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , яро вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 358 364 КК України.

Епізод №3. Щодо суддів Вінницького апеляційного суду ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 366 КК України.

Епізод №4. Щодо суддів Вінницького апеляційного суду ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_13 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 366 КК України.

Розглянувши вищезазначену заяву ОСОБА_6 , уповноваженою особою Київської окружної прокуратури м. Одеси було надано заявнику відповідь від 23 квітня 2025 року № 2755 вих-25, відповідно до якої звернення останнього перенаправлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (а.с. 88).

25 квітня 2025 року ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, в задоволенні якої відмовлено - ухвалою слідчого судді від 01 травня 2025 року. Ухвала обгрунтована тим, що слідчий суддя позбавлений можливості ухвалити рішення про зобов`язання внести відомості до ЄРДР, оскільки вказана заява була направлена для розгляду до іншого органу і наразі відомості про результати її розгляду чи подальшого руху відсутні.

В подальшому, ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2025 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 травня 2025 року -скасовано та направлено на новий розгляд.

Оскаржуваною ухвалою від 01 серпня 2025 року, слідчим суддею відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 за відсутності підстав для внесення відомостей про злочини до ЄРДР. Разом з тим, зауважив, що скерування заяви ОСОБА_6 за підвідомчістю до ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, не впливає на висновки слідчого судді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (ч. 1 ст. 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КК України для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_17 від 17 червня 2020 року, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

У своїй заяві ОСОБА_6 зазначає про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 358 364 КК України, суддями Вінницького апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 366 КК України, суддями Вінницького апеляційного суду ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 366 КК України, суддями Вінницького апеляційного суду ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .

Колегія суддів, дослідивши подану заяву ОСОБА_6 та оскаржувану ухвалу, приходить до наступних висновків.

Статтею 358 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів. Об`єктивна сторона злочину полягає у виготовленні або використанні підроблених офіційних документів, які створюють юридичні наслідки, з метою введення в оману інших осіб чи органів влади. Суб`єктом є фізична осудна особа, що досягла шістнадцятирічного віку, суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. Із заяви ОСОБА_6 не зрозуміло, як судді можуть бути суб`єктом цього кримінального правопорушення, і яким чином вони підробили документ, складаючи процесуальне рішення, в межах своїх повноважень.

Статтею 364 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах, використання службовою особою влади або службового становища всупереч інтересам служби, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам чи інтересам окремих громадян, державним або громадським інтересам. Об`єктивна сторона злочину полягає у 1)діянні, яке полягає у використанні особою своїх повноважень всупереч інтересам юридичної особи приватного права; 2) наслідками у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; 3) причинним зв`язком між діянням та наслідками. У заяві ж ОСОБА_6 відсутнє обгрунтування заподіяння істотної шкоди суддями, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та наслідками, відсутнє належне обгрунтування суми завданої шкоди.

Статтею 365 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав і повноважень, якщо це спричинило істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам чи інтересам громадян, державним або громадським інтересам. Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні дій, які не входять до компетенції службової особи й супроводжуються заподіянням істотної шкоди. Заявником ОСОБА_6 не обгрунтовано, що ухвалення суддями процесуальних рішень на підставі досліджених доказів є перевищенням влади. Разом з тим, якщо суддя, на думку сторони, неправильно тлумачить закон або ухвалює незаконне рішення, такі дії підлягають перегляду в апеляційному чи касаційному порядку, а не через кримінально-правову оцінку.

Статтею 366 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Об`єктивна сторона злочину полягає у перекручуванні винним істини в офіційних документах чи у видачі неправдивих офіційних документів шляхом використання для цього свого службового становища . Для наявності складу злочину необхідно довести, що службова особа свідомо внесла неправдиві відомості, усвідомлюючи їх неправдивість і маючи на меті ввести в оману. Із заяви про вчинення кримінального правопорушення, не вбачається, яким чином ухвалення рішення, яке ґрунтується на внутрішньому переконанні суддів, сформованому на підставі досліджених доказів, ототожнюється з підробленням документів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що наведені у заяві обставини не свідчать про наявність у діях суддів об`єктивної сторони зазначених правопорушень, а доводи заявника фактично зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями суддів, що саме по собі не свідчить про вчинення кримінальних правопорушень та не може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактами прийнятих ними процесуальних рішень і дій в ході здійснення правосуддя

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в п.57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Отже, з урахування вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку, що відомості за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень, не підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки зазначені у матеріалах скарги обставини не свідчать про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, описані в скарзі факти не потребують перевірки засобами кримінального процесу, тому прийняте слідчим суддею рішення є правильним по суті.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 309, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановила:

Клопотання скаржника ОСОБА_6 , - задовольнити.

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4