ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1501/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0002491 від 27.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України стосовно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , задоволено.

Обрано стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань, визначеній Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення дотримання прав і свобод засуджених, переданих в України для відбування покарання, а також осіб, стосовно яких компетентним органом іноземної держави було прийнято рішення про їх видачу в України (екстрадицію) для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку» 3480-IX від 21.11.2023», строком на 60 діб з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Встановлено після затримання ОСОБА_7 не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що враховуючи тяжкість вчиненого злочину, міру покарання, яка може бути застосовано до ОСОБА_7 у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а також те, що остання після повідомлення про підозру відразу покинула територію України та станом на даний час перебуває у міжнародному розшуку, свідчить про те, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду в подальшому, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити свою ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Вказує, що слідчий суддя не врахував обставини оголошення ОСОБА_7 в міжнародний розшук.

Вважає, що орган досудового розслідування не звертався до компетентного органу з приводу здійснення міжнародного розшук підозрюваної.

Більш того, в матеріалах справи відсутня постанова про відновлення досудового розслідування, яка має передувати зверненню з клопотанням про обрання запобіжного заходу.

Станом на 14 листопада 2025 року не було підстав оголошувати ОСОБА_7 у розшук, оскільки запобіжний захід щодо неї не було обрано, до слідчого та прокурора не мала змоги з`явитись, оскільки була на лікарняному.

ОСОБА_7 сама виховує малолітню дитину та здійснює догляд за людиною похилого віку і була вимушена виїхати закордон з вимушених обставин, оскільки місто обстрілювалось постійно.

Учасники провадження були повідомлені про місце та час судового розгляду належним чином.

Від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату.

Як на підставу відкладення судового розгляду захисник послався на обставини його участі у судовому засіданні в Краснокутському районному суді міста Харкова у справі № 627/361/25

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Проте захисник не надав належних доказів, які б підтверджували обставини, що унеможливлюють участь у судовому засіданні.

Жодних документів, які підтверджують поважність неприбуття в судове засідання на адресу Харківського апеляційного суду не надходили.

Більш того, захисник послався на зайнятість у судовому засіданні у Краснокутському районному суді міста Харкова, проте в місті Харків такий суд відсутній.

Підозрювана ОСОБА_7 жодних клопотань не надсилала.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Частиною 6 статті 193 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені положення закону слідчому судді під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою визначення, чи є законні підстави для обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити: 1) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа; 2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення; 3) наявність та достатність доказів того, що підозрювана виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошена у міжнародний розшук; 4) ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 5) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вказаних норм закону слідчий суддя дотримався та обгрунтовано задовольнив клопотання слідчого з огляду на наступне.

Із матеріалів клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу Головного Управління Національної поліції в Харківській області від 02.03.2021 № 137 о/с переміщена на посаду старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Харківського районного управління № 2 ГУНП в Харківській області.

Під час проходження служби в підрозділах поліції ОСОБА_7 присвоєно чергове спеціальне звання капітан поліції.

Відповідно до функціональних обов`язків старшого дізнавача сектору дізнання ВП №1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 :

- забезпечує здійснення повного, усебічного та неупередженого розслідування кримінальних проступків, реалізацію в повному обсязі прав і законних інтересів усіх учасників кримінального провадження, несе персональну відповідальність за виконання цих завдань;

- в своїй діяльності дотримується вимог Конституції України, КПК України, Законів України, інших нормативно-правових актів з питань досудового розслідування, керується положенням про організацію підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020 № 405;

- вносить за наявності ознак кримінального проступку відомості до ЄРДР, забезпечує виконання повного комплексу слідчих (розшукових) заходів з метою здійснення досудового розслідування кримінального проступку у формі дізнання;

- здійснює роботу з документами та кримінальними провадженнями у відповідності з чинним законодавством;

- у службовій діяльності дотримується законності, прав та свобод людини і громадянина, антикорупційного законодавства, режиму секретності, правил діловодства, службової, виконавської, транспортної дисципліни, правил етичної поведінки, однострою;

- самостійно приймає процесуальні рішення під час досудового розслідування кримінальних проступків, крім випадків, коли закон передбачає прийняття (ухвалення) рішення слідчим суддею, судом чи згоду прокурора. Не допускає втручання в процесуальну діяльність дізнавача осіб, що не мають на те законних підстав;

- забезпечує виконання законів України, нормативно-правових та організаційно-розпорядчих актів МВС, Національної поліції України, ГУНП щодо дотримання законності, антикорупційного законодавства, прав людини та громадянина, службової, транспортної дисципліни, правил етичної поведінки.

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, відповідно до положень ч. 3 ст. 18 КК України та Примітки до ст. 364 КК України є службовою особою, яка згідно з покладеними на неї обов`язками на постійній основі здійснює функції представника влади та відповідно до примітки ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» ОСОБА_7 , займаючи вказану посаду в правоохоронній системі, є представником влади службовою особою правоохоронного органу, яка має владні повноваження та виконує службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на яких поширюється закон, є поліцейські.

Таким чином, зважаючи на обсяг своїх повноважень, визначених Конституцією України, КПК України, Законом України «Про Національну поліцію» та функціональними обов`язками, капітан поліції ОСОБА_7 , обіймала посаду старшого дізнавача, яка відповідно до примітки до ст. 56 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального становища.

Крім того, ОСОБА_7 , відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», обіймаючи вказану посаду, є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення і їй забороняється використовувати свої службові повноваження або службове становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Встановлено, що 28.07.2021, приблизно о 15:30, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, за адресою: АДРЕСА_1 , відбувся конфлікт між ОСОБА_8 та її неповнолітнім сусідом ОСОБА_9 в ході якого останній спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Враховуючи, що ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, остання не розуміла, що робити далі, оскільки жодного разу не була у подібних ситуаціях, вона звернулась до знайомої працівниці поліції в.о. старшого дізнавача ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 з метою допомоги у написані заяви до поліції щодо вказаної події, а також фахової консультації у вказаному питанні.

Цього ж дня, ОСОБА_8 , за рекомендацією ОСОБА_10 , написала до відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області заяву про спричинення їй тілесних ушкоджень неповнолітнім сусідом ОСОБА_9 , на підставі якої розпочато досудове розслідування № 0000369 від 12.08.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, 03.08.2021 ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 за заявою ОСОБА_11 за фактом спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень її малолітньому сину ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України.

У цей же день, ОСОБА_7 визначено дізнавачем та доручено проведення досудового розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні № 0000345 від 03.08.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України, у якому ОСОБА_7 проводила процесуальні та слідчі (розшукові) дії, у тому числі спрямовані на перевірку причетності ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_9 .

У період часу з 03.08.2021 по 19.08.2021, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 під час спілкування зі своєю кумою ОСОБА_10 , стало відомо, що вона знайома з ОСОБА_8 та остання зверталась до ОСОБА_10 з метою допомоги у написані заяви до поліції за фактом отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_9 , а також фахової консультації у вказаному питанні.

Після чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на прохання та одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди, з використанням службового становища, протиправним шляхом, з метою особистого збагачення.

Розуміючи, що самостійно вона не зможе реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 вирішила залучити у якості пособника вищевказаного злочину свою куму ОСОБА_10 , яка є знайомою ОСОБА_8 , після чого останні домовилися вчинити вказаний злочин групою осіб.

У подальшому, ОСОБА_10 реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 19.08.2021 приблизно о 20:00, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, під час телефонної розмови з ОСОБА_8 повідомила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000345 від 03.08.2021 проводиться її кумою ОСОБА_7 , яка зазначила про достатність доказів вини ОСОБА_8 для притягнення останньої до кримінальної відповідальності, після чого запропонувала ОСОБА_8 зустрітися поряд з її будинком, на що остання погодилась.

Цього ж дня, приблизно о 20:30, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, з метою переконання ОСОБА_8 до надання неправомірної вигоди, прибула за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_1 , де у ході особистої бесіди з ОСОБА_8 повідомила про необхідність надати неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США за непритягнення її до кримінальної відповідальності за хуліганські дії, залишення правової кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000345 від 03.08.2021 за ст. 125 КК України та притягнення до кримінальної відповідальності за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень, санкція статті якої передбачає більш м`яке покарання.

На зауваження ОСОБА_8 про відсутність її вини, ОСОБА_10 наголосила, що рішення про притягнення її до кримінальної відповідальності вже прийнято та у разі ненадання її грошових коштів у розмірі 1000 доларів США, ОСОБА_8 притягнуть до кримінальної відповідальності за хуліганські дії, санкція статті якої передбачає більш тяжке покарання, чим створила умови, за яких ОСОБА_8 була вимушена погодитися на її переконання.

Водночас, ОСОБА_8 розуміючи владні повноваження ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність наведених вище вимог, з метою викриття та припинення злочинної діяльності вказаних осіб, звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою.

У період час з 21.08.2021 по 29.08.2021, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 під час спілкування між собою, в тому числі й за допомогою месенджера «WhatsApp», обумовлювали реалізацію свого спільного злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , зокрема обговорювали здійснення викликів ОСОБА_8 до ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області для можливого повідомлення їй про підозру, необхідність прискорення передачі ОСОБА_8 грошових коштів, часу та місця передачі грошових коштів тощо.

У подальшому, 29.08.2021 приблизно о 16:32, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_7 злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, протиправним шляхом, з метою особистого збагачення, діючи умисно, з використанням наданого їм службового становища, прибула за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , де на першому поверсі під`їзду № 2, одержала від останньої для себе та ОСОБА_7 заздалегідь обумовлену неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 26929,00 гривень, за непритягнення її до кримінальної відповідальності за хуліганські дії, залишення правової кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000345 від 03.08.2021 за ст. 125 КК України та притягнення до кримінальної відповідальності за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень, санкція статті якої передбачає більш м`яке покарання, після чого була затримана співробітниками правоохоронних органів.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.368 КК України, а саме: в проханні надати та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб.

14.02.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

На численні виклики слідчого ОСОБА_7 не з`явилась.

27.10.2023 постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, оголошено розшук підозрюваної ОСОБА_7 , яка перебуває в іноземній державі Швеції, та підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та переховується з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

14.11.2025 слідчим Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, винесено постанову про оголошення підозрюваної ОСОБА_7 в міжнародний розшук.

З огляду на вказане, ОСОБА_7 набула процесуального статусу підозрюваної та відповідно ухилилась від явки до слідчого в якості підозрюваної.

Як вбачається із матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме заявою ОСОБА_8 про вчинення злочину; протоколами допитів свідка ОСОБА_8 ; протоколами обшуків; матеріалами проведених НСРД; висновком судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи; іншими доказами, здобутими під час проведення досудового розслідування.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, у відповідності до якої «обґрунтована підозра», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, означає наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу. Інакше кажучи, суд не наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства та позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Тобто суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, встановлювати наявність/відсутність обов`язкових ознак складу злочину, що інкримінється підозрюваному, зокрема щодо суб`єктивної сторони злочину, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для здійснення досудового розслідування.

Вищевказані обставини дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами та доказами, які у своїй сукупності вказують на можливу причетність підозрюваної до вчинення зазначеного кримінального правопорушення. При чому, висновки органу досудового розслідування щодо можливої причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому колегія суддів дійшла висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати обрання запобіжного заходу.

З огляду на вищевикладене, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_7 , дослідивши у сукупності додані до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 193 КПК України, для розгляду судом клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого прокурор, окрім іншого, має довести, що такий підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

При цьому, вказана норма права не відокремлює оголошення особи у державний, міждержавний чи міжнародний розшук, а тому можна дійти висновку, що підстави для оголошення особи у розшук, визначені ч. 1 ст. 281 КПК України, є єдиними для державного, міждержавного та міжнародного розшуку, оскільки КПК України не містить інших умов оголошення особи у міждержавний чи міжнародний розшук.

Таким чином, підставами для оголошення підозрюваного у розшук (державний, міждержавний, міжнародний) є відсутність під час досудового розслідування відомостей про його місцезнаходження або перебування такої особи на тимчасово окупованій території України чи за межами України та неявка без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик.

Як вже було встановлено колегією суддів ОСОБА_7 неодноразово викликалася слідчим, шляхом направлення на адресу її проживання повісток про виклик до слідчого, шляхом направлення смс-повідомлень у наявних месенджерах, зареєстрованих на номери телефонів підозрюваної ОСОБА_7 , а також шляхом здійснення телефонних дзвінків та повідомлення про виклик до слідчого. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.135 КПК України повістка для передачі ОСОБА_7 вручалася житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи, а саме адміністрації Індустріального району Харківської міської ради.

Також, враховуючи, що підозрювана ОСОБА_7 не реагувала на виклики слідчого, від з`явлення до органу досудового розслідування та суду ухилялася, слідчим здійснювався виклик підозрюваної ОСОБА_7 шляхом публікації у газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження оголошення та повісток про виклик.

Окрім того, повідомлення про виклик підозрюваної ОСОБА_7 слідчим неодноразово здійснювався шляхом направлення на електронну пошту її захисника адвоката ОСОБА_12 , а також шляхом направлення смс-повідомлень на месенджери, зареєстровані на його номер телефону.

Тобто стороною обвинувачення використано всі можливі інструменти, визначені кримінальним процесуальним законом для проведення слідчих і процесуальних дій із підозрюваною.

В подальшому, згідно постанови слідчого підозрювану оголошено у міжнародний розшук.

Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює необхідність доведеності факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено слідчим шляхом винесення постанов про оголошення підозрюваного у розшук, а також міжнародний розшук.

Варто зауважити, що момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, відповідає часу винесення постанови про оголошення особи у міжнародний розшук, а доказом, яким сторона обвинувачення має доводити перед слідчим суддею факт того, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук є наявність у матеріалах клопотання процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого у виді постанови, що на думку колегії суддів, є достатнім для підтвердження факту оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук у розумінні вимог ч. 6 ст. 193 КПК України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення підстав для розгляду клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, оскільки підозрювана перебуває за межами України, на виклики органу досудового розслідування не з`являється, наявність у неї постійного місця проживання закордоном не підтверджена, постановою слідчого вона оголошена у міжнародний розшук.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу до підозрюваного, окрім обґрунтованої підозри є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з тим, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду в подальшому, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином..

Крім того, належить врахувати що на даний час органом досудового розслідування ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Більш того, остання після повідомлення про підозру відразу покинула територію України та станом на даний час перебуває у міжнародному розшуку.

Водночас, колегія суддів зазначає, що ризики слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що відносно підозрюваного, який оголошений в міжнародний розшук, тобто, виїхав за межі України і не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, слідчий суддя може обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (по своїй суті це є дозволом на затримання такої особи з метою доставки її до слідчого судді для вирішення питання запобіжного заходу, ч. 6 ст. 193 КПК України).

На підставі наведеного, колегія суддів, враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість, доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, на підставі чого слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи наявні матеріали, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу слідчого судді належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183-184, 193, 194, 376 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0002491 від 27.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Cудді