ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/14179/24

Провадження№ 1-кп/522/3205/25

21 жовтня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000638, відомості про яке внесено 09.05.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Євпаторія, Автономної Республіки Крим, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої, не заміжньої, яка має на утриманні немовля ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-1Х введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 № 3564-1X. продовжено з 14.02.2024 строком на 90 діб, вчинила кримінальне правопорушення а наступних обставин, а також достовірно знаючи про те, що до Кримінального кодексу України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство № 2117-1Х від 03.03.2022 року, повторно вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 06.05.2024 о 20 годині 44 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в закладі «Бар» за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 11. кв. 25, зайшла за барну стійку закладу, де побачила під стільницею цієї стійки грошові кошти, належні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходилися в картонній коробці, у зв`язку з чим у неї виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а предметом свого злочинного посягання обрала вищевказані грошові кошти.

Для реалізації свого злочинного плану ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає і останні носять таємний характер та скориставшись тим, що касир закладу «Бар» ОСОБА_5 відійшла від барної стійки, ОСОБА_4 засунула руку під стільницю барної стійки та дістала із картонної коробки згорток із грошовими коштами в розмірі 6500 гривень, які попередньо ОСОБА_5 отримала як заробітну плату, і сховала їх під свій одяг.

Через деякий час керуючий закладу, переглядаючи записи з камер відеоспостереження, де одна з відеокамер направлена на касову зону, звідки ОСОБА_4 таємно викрала грошові кошти, побачив момент крадіжки, про що в телефонному режимі повідомив відвідувача закладу, після чого ОСОБА_4 частину грошових коштів в розмірі 4500 гривень викинула на підлогу.

Таким чином, заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток, ОСОБА_4 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись рештою викраденого майна на власний розсуд.

Умисні, протиправні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, пепредбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала у повному обсязі, та пояснила суду, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах вона 06.05.2024 року у вечірній час доби перебувала у закладі «Бар» за адресою: АДРЕСА_3 , куди її запросила її знайоми ОСОБА_6 . Там вони відпочивали і сиділи за барною стійкою. На барній стійці стояли гроші у сумі 6500 гривень і вона вирішила їх взяти, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає. Потім вони з ОСОБА_6 почали сваритись за ці гроші і вона ними розпорядилась на власний розсуд, викинувши грошові кошти у сумі 4 500, залишивши при цьому собі 2 000 гривень. Після чого вона продовжила залишатись у цьому закладі і приїхала поліція. У вчиненому щиро покаялась, просила суд суворо її не карати, оскільки вона зробила для себе належні висновки.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала свою провину в інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодилась з кваліфікацією вчинених нею діянь, а так само визнала всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданим ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченою дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тому, суд вважає доведеною винність обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Судом було встановлено, що згідно із ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Разом із тим, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року кримінальне провадження №0000022, відомості про яке внесено 17.01.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.190 КК України, закрито, на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Таким чином, судом було виключено ознаку повторності з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях, зокрема й у справі «Довженко проти України», зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає її щире каяття, визнання вини.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка має середню освіту, офіційно не працевлаштована, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце реєстрації та мешкання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність пом`якшуючих обставин.

Так, формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_4 проявилося щире каяття.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченої, яка має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе при застосуванні до неї покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченій на момент ухвалення вироку відносно ОСОБА_4 не обраний і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Заходи забезпечення кримінального провадження № 0000638 - не застосовувались.

Долю речових доказів, відомості про які надано прокурором в судовому засіданні, слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України наступним чином:

-фотознімки, зроблені в ході проведення огляду предмету, зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000638;

-цифровий диск, на якому міститься відеофайл з камер відеоспостереження закладу «Бар» за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 11, від 06.05.2024 року зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000638.

Судові витрати пов`язанні з залученням експерта та проведенням експертизи відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000638- відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000638 - заявлено не було.

Керуючись ст. 8, 9, 100, 174, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000638, а саме:

-фотознімки, зроблені в ході проведення огляду предмету зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000638;

-цифровий диск, на якому міститься відеофайл з камер відеоспостереження закладу «Бар» за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 11, від 06.05.2024 року зберігати у матеріалах кримінального провадження №0000638.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1