Провадження № 1-кс/712/4854/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській області, погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000158 від 04.07.2025 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжа Криниця Уманського району Черкаської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст поданого клопотання

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000158 від 04.07.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України. За даними досудового розслідування, підозрюваний у 2024-2025 роках, діючи умисно, з корисливих мотивів і мотивів несприйняття чинної влади, спільно з окремими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 і лікарем-окулістом КНП «Монастирищенська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_7 , організував схему з оформлення фіктивних медичних документів для отримання відстрочки від мобілізації мешканцями Уманського району. Крім того, він, маючи широкі зв`язки серед службових осіб зазначених установ, у липні 2025 року надав ОСОБА_8 обіцянку за грошову винагороду у розмірі 3 000 доларів США здійснити вплив на прийняття рішення службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оформлення відстрочки від призову.

Також ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 04.06.2025, діючи з прямим умислом, на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Одноклассники» поширив публікації, що містять ознаки виправдовування тимчасової окупації частини території України, а в період із 04 до 21.06.2025 повторно розмістив п`ять аналогічних дописів, чим вчинив злочини, передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України.

ОСОБА_4 08.10.2025 затримано у порядку ст. 208 КПК України, цього ж дня йому повідомлено про підозру.

Вину підозрюваного підтверджують протоколи проведених НС(Р)Д, затримання, огляду його сторінки у соцмережі, лінгвістична експертиза, допити свідків та інші матеріали провадження.

Слідчий зазначає, що наявні ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення чи спотворення доказів, незаконного впливу на свідків, перешкоджання провадженню іншим чином або вчинення інших злочинів.

Такі ризики підтверджуються тяжкістю інкримінованих злочинів, характером зв`язків підозрюваного з працівниками місцевих установ, наявністю потенційної залежності свідків від нього та можливістю виїзду на тимчасово окуповану територію або за кордон.

Слідчий стверджує, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, а враховуючи введення в Україні воєнного стану та положення ч. 6 ст. 176 КПК України, до підозрюваного має бути застосовано саме тримання під вартою без визначення застави.

У зв`язку з викладеним сторона обвинувачення просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

2.Зміст поданих заперечень на клопотання

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав письмові заперечення на клопотання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У поданих запереченнях захисник зазначає, що клопотання є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки органом досудового розслідування не доведено наявність ані обґрунтованої підозри, ані ризиків, визначених у ст. 177 КПК України.

Зокрема, захисник указує, що за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України, обізнаність підозрюваного із порядком отримання відстрочки від мобілізації не може вважатися перешкоджанням діяльності Збройних Сил України, тим більше, що ОСОБА_4 не має жодних повноважень у сфері медичних чи військово-лікарських рішень. За епізодом, інкримінованим за ст. 369-2 КК України, орган досудового розслідування не встановив особу, на яку нібито здійснювався «вплив», що робить об`єктивну сторону складу злочину гіпотетичною. Також за епізодами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 436-2 КК України доказів, що профіль у соціальній мережі «Одноклассники» належить саме ОСОБА_4 , не подано, а контент міг бути розповсюджений автоматично або третіми особами.

Сторона захисту наголошує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у клопотанні наведено абстрактно, без конкретних підтверджень.

Так, ризик переховування є необгрунтованим, адже підозрюваний має постійне місце проживання, офіційно працює екологом у Монастирищенській міській раді, є пенсіонером, одруженим, має на утриманні доньку-інваліда дитинства, а його син служить у Національній поліції України.

Ризик впливу на свідків не доведено, оскільки відомі свідки вже допитані, інших орган досудового розслідування за три місяці не встановив.

Окрім цього, ризики знищення доказів або продовження злочину також відсутні, адже обшуки проведені, речі вилучені.

Також звернув увагу, на те, що підозрюваний має позитивні характеристики за місцем роботи, не судимий, дотримується процесуальної поведінки та на його стан здоров`я: захворювання серцево-судинної системи, дихальних шляхів, ортопедичні патології, наявність протезу тазо-стегнового суглобу.

У зв`язку з цим сторона захисту просить суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі, якщо слідчий суддя дійде висновку про необхідність обрання запобіжного заходу, просить застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, або визначити розмір застави у мінімальній сумі, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

3. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити клопотання. Звернув увагу на обґрунтованість підозри, наявність даних про вчинення підозрюваним й інших аналогічних кримінальних правопорушень, які орган досудового розслідування буде перевіряти. Наголосив на реальності ризиків та посилаючись на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України вважав, що лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості застави може забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання. Сторона захисту наголосила, що прокурор не довів, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, а також чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити цілі кримінального провадження.

4. Мотиви та оцінка слідчого судді

4.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина 3 ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 та 7 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

4.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, складено і підписано 08.10.2025 та в це же день вручено останньому.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

4.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, які додані до матеріалів клопотання, та які досліджені судом у ході судового розгляду, а саме:матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій; протоколом затримання ОСОБА_4 від 08.10.2025; протоколом огляду сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Одноклассники» від 07.07.2025; висновком за результатами проведення лінгвістичної експертизи від 12.09.2025; показаннями свідка ОСОБА_8 від 07.08.2025 та від 08.10.2025; протоколом огляду телефону ОСОБА_4 іншими матеріалами кримінального провадження.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

4.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК)

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, що мають значення для справи, зокрема: характер та обставини ймовірно вчиненого злочину, обґрунтованість доказів причетності підозрюваного до його вчинення, покарання, яке може бути призначено у разі визнання винуватим, а також особу підозрюваного, його минуле, соціальні зв`язки та умови життя.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення з перспективою призначення покарання у виді позбавлення волі дає підстави дійти висновку, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є реальним і значним.

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території м. Селидове Донецької області, а також особою старшою за 60 років. З огляду на це, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності чи уникнення відбування можливого покарання, підозрюваний може здійснити спроби виїхати як на тимчасово окуповану територію, так і за межі України, що унеможливить подальше проведення процесуальних дій та забезпечення виконання покладених на нього обов`язків.

У сукупності наведене свідчить про обґрунтованість ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК)

У матеріалах клопотання наявна інформація про можливе неодноразове вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, що зумовлює необхідність проведення додаткових слідчих (процесуальних) дій, тому числі отримання доказів із нових джерел.

Перебуваючи на волі, підозрюваний з огляду на зазначені в клопотанні зв`язки із працівниками відповідних установ може узгодити позиції з потенційними співучасниками/свідками, ініціювати вилучення чи підміну первинних документів, у тому числі медичних; приховати додаткові носії, місцезнаходження яких органу досудового розслідування ще не відомо.

Той факт, що частину слідчих дій уже проведено (зокрема, обшуки й вилучення окремих речей та документів), не усуває цього ризику, оскільки перевірка наявної інформації потребує витребування нових даних. Також не всі джерела доказів і коло причетних осіб встановлено.

У сукупності наведене свідчить про реальність та актуальність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, і потребує застосування запобіжного заходу, який ефективно унеможливить знищення, приховування або спотворення речових доказів і документів до завершення першочергових та невідкладних слідчих (процесуальних) дій.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК)

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, у тому числі тих, які наразі не допитані через негласність зібрання доказів у кримінальному провадженні до 08.10.2025 коли одержання неправомірної вигоди зафіксовано шляхом відкритого документування.

Зазначене вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК)

Під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено наявності цього ризику, оскільки стороною обвинувачення не зазначено жодних об`єктивних обставин та не надано доказів, які б підтверджували існування заявленого ризику.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК)

З наданих матеріалів убачається, що інкриміновані ОСОБА_4 діяння мають неодноразовий характер та охоплюють кілька епізодів із різною правовою кваліфікацією (ст. 114-1, 369-2, 436-2 КК України). Така модель поведінки, що повторюється, у поєднанні з корисливим мотивом і зазначеними у клопотанні зв`язками з окремими службовими особами (ТЦК та СП, медичний заклад), вказує на реальну можливість продовження підозрюваним відповідної діяльності у разі перебування на волі.

Наявність цих факторів говорить про імовірність того, що підозрюваний, маючи сформовані контакти та алгоритми дій, відновить або продовжить відповідну протиправну діяльність.

Наведене дає підстави визнати реальним і актуальним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

4.5. Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями ст. 114-1 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У зв`язку з наведеним, до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

4.6 Щодо визначення розміру застави

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтею 114-1 КК України.

При вирішенні зазначеного питання слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008 зазначено, що в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.

Оцінивши встановлені обставин, зокрема тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, наявні зв`язки підозрюваного, а також дані про особу, у тому числі позитивні характеристики, вік, стан здоров`я, сталий спосіб життя, наявність сімейних обов`язків, слідчий суддя доходить висновку, що попри надане законом право не визначати альтернативний запобіжний захід, у конкретних обставинах справи визначення застави є можливим та доцільним як альтернативного запобіжника належної поведінки підозрюваного у разі її внесення.

Окрім наведеного, слідчий суддя ураховує показання свідка ОСОБА_9 (сина підозрюваного), допитаного в судовому засіданні, який повідомив, що працює начальником управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП в Херсонській області, є учасником бойових дій. Запевнив у готовності батька ОСОБА_4 сумлінно виконувати процесуальні обов`язки. Звернув увагу на незадовільний стан здоров`я підозрюваного, а також на наявність у нього на утриманні доньки ОСОБА_10 (інвалідність ІІІ групи) і необхідність постійних витрат на її лікування.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави встановлюється у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя окрім наведених вище ризиків також бере до уваги корисливий мотив інкримінованого діяння та розмір одержаної неправомірної вигоди (3 000 доларів США), можливість існування інших аналогічних епізодів, наявність службових контактів, а також відомості, наведенi стороною обвинувачення і не спростовані підозрюваним, про майновий стан (наявність двох автомобілів, проведення ремонту в домоволодінні), а також регулярні значні витрати на лікування доньки, про які стверджувала сторона захисту.

За таких обставин на думку слідчого судді застава у межах діапазону, встановленого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не забезпечить належної процесуальної поведінки та нейтралізації доведених ризиків.

Тому, керуючись ч. 5 ст. 182 КПК України, яка дозволяє у виключних випадках визначити заставу понад 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя вважає обґрунтованим визначити заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) грн.

У разі внесення застави на підставі ч.ч. 3, 5 ст. 194 КПК України на ОСОБА_4 необхідно покласти такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; заборонити спілкування поза межами проведення слідчих (процесуальних) дій із підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 та свідками; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням установлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованого злочину, про достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177-183, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 08.10.2025.

Строк дії ухвали - до 06.12.2025 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) грн, у разі внесення якої звільнити його з-під варти.

Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення підозрюваним або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

-не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-заборонити спілкування поза межами проведення слідчих (процесуальних) дій із підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 та свідками;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, якщо підозрюваний не виконає покладені на нього обов`язки застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали проголошено о 11 год 30 хв 13.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1