У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Справа № 596/35/26

Провадження № 1-кп/596/158/2026

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Гусятин в залі судових засідань Гусятинського районного суду Тернопільської області клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000136, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2025 року, за ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12.01.2026 року до провадження Гусятинського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000136, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2025 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 13.01.2026 у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

16.01.2026 року прокурор Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду із клопотаннями про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, а саме: 1) переховуватися від суду; 2) незаконно впливати на свідків, потерпілих, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

Також прокурор звертає увагу на те, що необхідно врахувати особу обвинуваченого, який ніде не працює, веде антисоціальний спосіб життя, а також обставини вчинення кримінального правопорушення - тяжкого злочину, у період дії воєнного стану на території України, за який законом передбачено тільки покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відноситься до категорії злочинів проти життя і здоров`я особи перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання прокурора, викладене дає беззаперечні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, а саме: забезпечення належної поведінки обвинуваченого, та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинення інших злочинів, оскільки вказаній злочинній діяльності притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

У підготовчому судовому засіданні прокурор Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 підримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Захисник адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважали клопотання прокурора необґрунтованим, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши доводи клопотань прокурора та захисника, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.11.2025 (Справа №596/1596/25), в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відмовлено, до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто, до 05 год. 58 хв. 22 січня 2026 року.

Згідно з положеннями ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.176 КПК України). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як встановлено із матеріалів клопотання, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відповідає законодавчо передбаченим підставам (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України) для розгляду клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, зокрема підготовчого провадження, метою якого відповідно до глави 27 КПК України є вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

З приводу обґрунтованості підозри (обвинувачення) суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України скерований до суду, та на теперішній час здійснюється підготовче провадження, повідомлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою.

При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (судове провадження), що передбачає доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом» у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики, зокрема, передбачені п.1,3 ч.1 т. 177 КПК України, встановлені при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не зменшились, продовжують існувати, та у підготовчому судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, яке інкриміноване обвинуваченому, а саме вчинення кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк до восьми років, при цьому, вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжкий, те, що обвинувачений, не працює, не має законного заробітку, зловживає алкоголем, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його проживання.

Таким чином, ризик переховування від суду продовжує існувати, є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, а також іншими обставинами, наведеними вище.

При цьому, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, висновок суду про продовження існування ризику переховування від суду базується не лише на основі суворості можливого вироку, а з врахуванням інших факторів, пов`язаних із характером осіб, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Becciev v.Moldova» від 04.10.2005).

У рішенні ЄСПЛ по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, Суд констатує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України №64/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан, строк дії якого продовжено до 04.05.2026.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано приходить до висновку, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Крім того, доведеним є те, що на теперішній час, ризик переховування обвинуваченого від суду не зменшився, не втратив свою актуальність та продовжує існувати.

Стороною захисту не наведено таких вагомих доводів, які б спростовували відповідний висновок.

На переконання суду ризик впливу на свідків та потерпілого теж продовжує існувати, враховуючи, що згідно з передбаченою КПК України процедурою отримання свідчень від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків, потерпілого суд враховує, зокрема, те, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_11 є односельчанами обвинуваченого, який може впливати на них, чинити тиск, шляхом погроз чи вмовляння може схиляти свідків і потерпілого до дачі неправдивих показів чи відмови від дачі показань.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, є підстави вважати про обґрунтовану наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який жодним чином також не зменшився і вказане виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Судом також враховуються обставин, які відповідно до вимог ст.178 КПК України, повинні братись до уваги при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, зокрема, вік обвинуваченого, його репутацію, наявність судимостей, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців. Відомостей, які б вказували на неможливість утримування обвинуваченого під вартою, на даний час не здобуто.

При цьому суд зазначає, що тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_6 не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою.

Однак, оцінка існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, у вчиненні якого він обвинувачується, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки справжній інтерес суспільства, який полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

Застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді домашнього арешту не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків, оскільки не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою та потенційними спробами впливати на свідків, потерпілого чи уникати правосуддя.

З врахуванням наведеного, в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, слід відмовити.

Таким чином, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідним і обґрунтованим є продовження тримання під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.183 КПК України, суд не знаходить підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,7,177-178, 182, 193-197, 199, 315, 372, 376,392 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , відмовити.

Клопотання прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів із дня постановлення цієї ухвали до 20 березня 2026 року.

Копію ухвали направити обвинуваченому, захиснику, прокурору негайно після її оголошення, а також в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1