Справа № 336/5533/24
Пр. 1-кп/336/560/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 29.01.2024, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сухоіванівка Василівського району Запорізької області, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, одруженого, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , на посаді гранатометника 1 механізованого відділення бойової машини 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», має на утриманні малолітню дитину, інвалідності не має, раніше не судимого,

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисниці обвинуваченого адвокатки ОСОБА_5 ;

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 24.09.2023 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду гранатометника І механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року N64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. І Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Так, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за таких обставин.

Так, солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді гранатометника 1 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, 15.10.2023 самовільно залишив місце служби - місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 13.03.2024, а саме до моменту самостійно з`явлення до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, згоден із правовою кваліфікацією діяння, надав пояснення, які відповідають фактичним обставинам, що викладені в обвинувальному акті, підтвердив їх, зокрема, дату, час, місце й спосіб його скоєння, щиро розкаявся у скоєному.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_3 показав суду, що був мобілізований до Збройних Сил України, зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду гранатометника 1 механізованого відділення бойової машини 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону. Про існування воєнного стану в Україні з 24.02.2022 обізнаний. Із своїми обов`язками як військовослужбовця також обізнаний, проте військової освіти не отримував. На час події правопорушення перебував на вказаній вище посаді, у військовому званні «солдат», місце тимчасової дислокації військової частини, зазначене у обвинувальному акті, підтвердив.

ОСОБА_3 також показав, що в середині жовтня 2023 року, дату, вказану в обвинувальному акті, визнає, самовільно залишив військову частину, попрямував до м.Києва, де жив у хостелі та працював на будівництві. Морально не витримав військової служби. Наголосив, що, поспілкувавшись із замполітом, зробив для себе висновок, що краще залишити військову частину, ухилившись від служби, аніж не виконати наказ командира. Рішення приймав усвідомлено, на його прийняття ніхто не впливав. Також усвідомлено не захотів повертатись, розуміючи наслідки, відповідного наміру не мав до 13.03.2024, коли самостійно з`явився до ТУ ДБР. Про незадовільний стан здоров`я обвинувачений суду не повідомляв, поважних причин для нез`явлення до військової частини у вказаний вище період ОСОБА_3 не мав, розумів, що самовільне залишення військової частини є кримінальним правопорушенням. Наразі також не має наміру продовжувати військову службу.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження, судом досліджено визначений обсяг доказів: надані стороною обвинувачення матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, письмові докази, а також здійснено допит обвинуваченого й свідків, досліджено письмові докази, долучені стороною захисту.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний судом, показав, що на час вчинення інкрімінованого ОСОБА_3 правопорушення перебував на посаді заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з ОСОБА_3 знайомий, оскільки разом проходив військову службу у вказаній частині. ОСОБА_3 з вересня 2023 року перебував на посаді гранатометника. Факт самовільного залишення обвинуваченим військової частини відбувся 15.10.2023, коли військова частина дислокувалась у АДРЕСА_3 . У вказаний час підрозділ мав виконувати наступне бойове завдання, що зумовило розмову із військовослужбовцями, які мали бути залучені до його виконання. В цей же день ОСОБА_3 й зник з військової частини, що виявлено під час перевірки особового складу частини, що зазвичай здійснюється двічі на день. Відповідальним за перевірку особового складу є головний сержант роти, заступник командира роти або командир. Мобільний телефон обвинуваченого був відключений, підстав для увільнення від військової служби він не мав. Під час військової служби ОСОБА_3 в жодний спосіб не відзначився, мав посередні характеристики як військовослужбовець. Свідок не пам?ятає деталей службового розслідування, проте засвідчив, що погроз з боку командування не було, про такі факти йому не відомо, а також не було у обвинуваченого й конфліктів із командиром, жодних неприязних відносин. Також свідок показав, що після базової військової підготовки військовослужбовці вказаної військової частини проходять навчання та адаптацію в підрозділі, приблизно протягом 1-2 тижнів. В анкеті ОСОБА_3 вказав, що прибув з військової частини НОМЕР_4 . Свідок повідомив, що зброя ОСОБА_3 залишилась у підрозділі, про особисті речі не пам?ятає. Протягом проходження військової служби скарги на ОСОБА_3 не надходили.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що разом із ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Обвинувачений перебував на посаді гранатометника 9 роти 3 батальйону, а свідок сержанта з матеріального забезпечення вказаної роти. Військова частина дислокувалась тимчасово у АДРЕСА_3 . На вечірній перевірці 09 або 10 жовтня 2023 року, точної дати свідок не пам?ятає, виявилось, що серед особового складу обвинувачений відсутній. При цьому, ОСОБА_3 на стан здоров?я не скаржився. Порядок проходження військової служби доводиться до відома військовослужбовців замполітом. ОСОБА_9 намагався зателефонувати ОСОБА_3 з метою з?ясувати його місце перебування, але безрезультатно. Свідок також підтвердив, що жодних неприязних відносин у обвинуваченого у військовій частині та із командуванням не було. Безпосереднім командиром ОСОБА_3 був ОСОБА_10 (командир роти), його заступником ОСОБА_11 . Коли стало відомо про самовільне залишення обвинуваченим військової частини, ОСОБА_8 перевірив наявність його особистої зброї, адже до обов?язків свідка входила, зокрема, видача матеріального забезпечення, так, зброю із собою ОСОБА_3 не брав, все зафіксовано в журналі видачі зброї.

Свідок ОСОБА_12 під час допиту показав суду, що у 2023 році призваний до лав ЗСУ, служив з січня 2023 року по серпень 2025 року, зокрема, у військовій частині НОМЕР_1 , був в піхоті, потім на посаді старшого техніка. Разом зі свідком проходив військову службу ОСОБА_3 на посаді гранатометника 1 взводу. Станом на дату самовільного залишення ОСОБА_3 військової частини підрозділ базувався в АДРЕСА_3 , а саме 15.10.2023. Причини самовільного залишення військової частини йому не відомі, друзями із обвинуваченим не були, але під час виконання обов?язків спілкувались. Свідку відомо про проведення розшукових заходів відносно ОСОБА_3 , але вони виявились безрезультатними, зі слів замполіта. ОСОБА_12 засвідчив, що надавав письмові пояснення під час проведення службового розслідування, а також надавав свій власний транспортний засіб для проведення пошукових дій. Також йому відомо, що ОСОБА_3 намагались зателефонувати під час вжиття діц щодо встановлення його місця знаходження. Про факти погроз обвинуваченому, а також конфліктів із ним в межах військової частини свідку не відомі.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Рішення про припинення або скасування воєнного стану відповідно до ст.7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не приймалось.

Згідно з витягом з наказу №3215 від 17.10.2023 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_3 », командиром військової частини НОМЕР_1 , призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби 15.10.2023 солдатом ОСОБА_3 , яке доручено заступнику командира роти з морально-психологічного забезпечення 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 .

Відповідні копії матеріалів службового розслідування досліджено судом під час розгляду кримінального провадження. В матеріалах наявні письмові пояснення заступника командира 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який також допитаний судом, а також свідка ОСОБА_12 , який є військовослужбовцем зазначеної військової частини. Відповідно до висновків акта службового розслідування, - згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 вересня 2023 року N277 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду гранатометника 1 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (витяг з наказу досліджений судом). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 вересня 2023 року N277 вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації до району зосередження особового складу для участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань: солдата ОСОБА_3 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2023 року N300 солдата ОСОБА_3 знято з усіх видів забезпечення (витяг досліджений судом). Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 жовтня 2023 року N312 солдата ОСОБА_3 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (відповідний засвідчений витяг досліджений судом).

Крім того, як встановлено судом, згідно з актом, своїми діями гранатометник 1 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частити НОМЕР_5 солдат ОСОБА_3 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: абзаци 1, 2 статті 17, статтю 65 Конституції України; статтю 1, абзац 1 статті 4, абзаци 2, 4 статті 11, статтю 12, статтю 14, статтю 16, абзац 1 статті 49, статтю 127, статтю 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сал України; абзац 1 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також вчинив дії, в яких містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України.

Стороною захисту визнається та обставина, що ОСОБА_3 самостійно з?явився до ТУ ДБР 13.03.2024, відповідно, його дії кваліфіковані саме за ч.5 ст.407 КК України. При цьому, про факт самостійного повернення до військової частини стороною захисту не повідомлялось, відповідні докази не подані, а доводи не висловлені, разом з цим, надані стороною захисту копія договору із захисником ОСОБА_5 від 18.10.2023, а також відповіді на адвокатські запити, не свідчать про дату самостійного з?явлення ОСОБА_3 в часі раніше.

За змістом акта, встановлено свідоме (умисне), грубе порушення військової дисципліни; вчинення порушення військової дисципліни в умовах воєнного стану; крім того, своїми діями даний військовослужбовець дискредитує особовий склад Збройних Сил України та підриває бойову готовність підрозділів військової частини. Порушення військової дисципліни було скоєно під час виконання службових обов?язків і пов?язано з проходженням військової служби. Вина військовослужбовця, виходячи з матеріалів службового розслідування, виражається у формі прямого умислу.

Результати проведеного службового розслідування затверджені наказом №2710 від 28.10.2023, витяг долучений до справи та досліджений судом, службове розслідування вважається завершеним.

Фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, неповажність причин відсутності обвинуваченого під час воєнного стану, підтверджені актом службового розслідування від 27.10.2023, що визнається й стороною захисту. Дата самовільного залишення військової частини ОСОБА_3 15.10.2023 встановлена з рапорта командира 3 механізованого батальйону ОСОБА_13 , довідки-доповіді від 16.10.2023 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 .

За приписами ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження № 51-2110км23).

Так, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності, достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи встановлення всіх необхідних фактичних обставин вчинення злочину, суд дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення у повному обсязі.

Так, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази обвинуваченого, суд вважає, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) при вище викладених обставинах повністю доведена, а дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує такі обставини.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22, провадження № 51-4235 км 22).

Так, діяння, передбачене ч.5 ст.407 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнається щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. За приписами ч.2 ст. 66-2 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Таких обставин, з урахуванням незначного строку проходження військової служби, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання особи відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує й відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до затримання мав постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відповідні докази відсутні. Згідно зі службовою характеристикою від 20.10.2023 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 гранатометника, солдат військової служби за мобілізацію ОСОБА_3 зарекомендував себе як не дисциплінований військовослужбовець. Закони України та статути Збройних Сил України знає погано та постійно не керується ними в повсякденному житті. Пройшов програму бойової підготовки та суспільно-державну підготовку. В службовій діяльності не відповідальний. Накази старших за званням виконує. Покладені завдання виконує з зауваженнями. По характеру нервовий, інколи не врівноважений на критику реагує адекватно. Має охайний зовнішній вигляд. Не здатний адекватно оцінювати свою діяльність. Не користується авторитетом серед товаришів по службі. В розголошенні військової таємниці помічений не був. Відповідно до медичної характеристики від 20.10.2023 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався.

Перебування на утриманні обвинуваченого матері ОСОБА_16 наявними доказами, долученими стороною захисту, не доведено, адже суду не надані достовірні дані на користь даної обставини, зокрема, щодо спільного проживання, надання матеріальної допомоги, утримання.

Підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Альтернативного виду покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ніж позбавлення волі, чинним законом не встановлено.

За результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, форму вини та мотиви вчиненого, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі відповідно до мінімальної санкції ч.5 ст.407 КК України, на строк п`ять років, що відповідає загальним засадам призначення покарання.

Клопотань відповідно до ч.5 ст.401 КК України від обвинуваченого та його захисника не надходило, відповідні положення неодноразово роз`яснено судом.

Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд наголошує, що на території України триває воєнний стан, а обвинувачений, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, зобов`язаний був непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати й зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно перебувати у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).

Проте, будучи військовослужбовцем, обвинувачений тривалий час (протягом майже п?яти місяців) був відсутній у військовій частині та не вживав жодних дій для повернення на службу. Зазначене, на переконання суду, свідчить про негативне ставлення до служби та виконання військових обов`язків, й, більш того, в умовах повномасштабного вторгнення країни-агресора подає іншим військовослужбовцям вкрай негативний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, порушення Статутів, що в цілому підриває боєздатність Збройних Сил України. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та мети покарання підстав для висновку суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75, 76 КК України судом не встановлено.

Крім того, застосування положень статтей 69 та 75 КК України виключається в разі засудження особи за вчинення злочину, передбаченого ст.407 КК України, що вчинено в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування й судового розгляду, зокрема, запобіжний захід, не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази у даному провадженні відсутні.

Згідно з приписами п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: початок строку відбування покарання (серед іншого). В даному провадженні, за відсутності запобіжного заходу та клопотань сторони обвинувачення про його обрання, суд вважає за необхідне початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні у режимі відеоконференції (з урахуванням графіку конвоювання осіб, які перебувають під вартою) з обов`язковим врученням (надісланням) учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-99, 131, 349, 367-371, 373-374, 376, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування ОСОБА_3 призначеного судом покарання обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник мають право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи в разі їх присутності під час проголошення вироку, не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням (надісланням) учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1