н/п 1-кс/490/4476/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9370/25
У Х В А Л А

про накладення арешту на майно

08 грудня 2025 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000942 від 04.11.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який на момент ДТП перебував у безпосередньому користуванні власника, а саме: автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оскільки вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, то прокурор вважає, що виникла необхідність у його арешті.

Вказує, що вилучене майно саме по собі та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки вказані речі, можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів. У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

А тому прокурор звернувся до суду з відповідним клопотанням, яке просить задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Просив про розгляд справи за його відсутності.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань не заявляв.

А тому слідчий суддя, враховуючи закріплений ст.26 КПК України принцип диспозитивності, згідно якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, вважає за можливе розглянути подане клопотання у їх відсутності та на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали клопотання та докази, додані до такого, слідчий суддя встановив наступне.

Так, відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000942 від 04.11.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно проведеного досудового розслідування встановлено, що 04.11.2025, о 17.30 год. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи мікроавтобусом марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральній в м. Нова Одеса Миколаївського району Миколаївської області зі сторони м. Вознесенськ в напрямку м. Миколаїв, біля буд. №98, неподалік нерегульованого пішохідного переходу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Центральної зліва направо по ходу руху транспортного засобу. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

04.11.2025 під час огляду місця ДТП, проведеного на ділянці проїжджої частини по вул. Центральній в м. Нова Одеса Миколаївського району Миколаївської області біля буд. №98, виявлено та вилучено транспортний засіб, на якому виявлено пошкодження механічного характеру та слідова інформація, що має значення для вказаного кримінального провадження: автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 1324, належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент ДТП перебував у безпосередньому користуванні власника.

Автомобіль «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , має характерні пошкодження механічного характеру та слідові інформація, отже відповідає критерію речового доказу, у зв`язку з чим постановою слідчого від 04.11.2025, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні необхідно збереження речового доказу у вигляді якого він набув внаслідок ДТП для подальшого проведення необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім цього, п.1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням того, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, саме по собі та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів, а тому слідчий суддя вважає обґрунтованим клопотання слідчого на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, та вважає, що таке клопотання слід задовольнити.

При цьому слідчий суддя наголошує, що згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 15 квітня 2024 року по справі № 554/2506/22, ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або відмову у його скасуванні, постановлена після закриття кримінального провадження, не передбачена кримінальними процесуальними нормами.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Тобто, у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.

Керуючись вимогами ст. ст.131,170-173,309,395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,та яке на момент ДТП фактично перебувало у володінні власника, а саме: автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою збереження речового доказу.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом, відповідно до ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1