КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/6028/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, у кримінальному провадженні №0000487 від 11 квітня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майора юстиції ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 16 вересня 2025 року включно.

Взято підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити стороні обвинувачення у задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Уважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

У доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Вказує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Посилається на те, що ні в тексті повідомлення про підозру, ні в долучених до клопотання про застосування запобіжного заходу документах не міститься жодної згадки про те, що ОСОБА_7 був обізнаний про те, що сорти рослин технічної коноплі будуть передані представникам держави-агресора, тобто особам, які здійснюють публічну владу цієї держави, а також про те, що ОСОБА_7 мав на меті реалізувати за винагороду сорти рослин технічної коноплі саме кінцевому споживачу - органам державної влади держави-агресора, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора; у повідомленні про підозру та клопотанні про застосування запобіжного заходу відсутня будь-яка інформація про наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення дій, спрямованих на допомогу державі-агресору та вчинення таких дій з метою завдання шкоди Україні.

Отже, на переконання сторони захисту, надані стороною обвинувачення на даному етапі досудового розслідування відомості не містять об`єктивного підтвердження наявності ознак вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину за частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

Зауважує, що змістовним аналізом матеріалів, які долучив слідчий до поданого клопотання, встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять жодного іншого обґрунтування або посилання на існування відомостей, встановлених органами досудового розслідування, які могли б свідчити про потенційне вчинення підозрюваним на даний час або у майбутньому будь-яких дій, які б могли свідчити про намір переховуватися від слідчого, прокурора або суду.

Натомість указує, що у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, що унеможливлює вчинення ним будь-яких дій, які б могли свідчити про намір переховування від органу досудового розслідування або суду. Крім того, відсутня будь-яка необхідність переховуватись, оскільки ОСОБА_7 на даний час не розуміє в чому саме його підозрюють.

Вказує, що ОСОБА_7 має хронічні захворювання, що постійно потребують лікування, проведення відповідних обстежень і лабораторних досліджень під наглядом спеціалізованих медичних фахівців.

Також уважає, що ризику переховування додатково можна запобігти шляхом покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про існування будь-яких фактичних даних та доказів, які вказують на те, що ОСОБА_7 здійснювався або може бути здійснений у подальшому будь-який вплив на інших учасників кримінального провадження. Більше того, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей від жодного свідка або ж іншого підозрюваного, що ОСОБА_7 чи будь-яка інша особа за його дорученням намагалась якимось чином вплинути на вказаних учасників судового провадження.

Водночас, уважає, що стороною обвинувачення не наводиться жодних конкретних відомостей або фактів про вчинення або потенційне вчинення будь-яких дій ОСОБА_7 , які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Зауважує, що прокурором у клопотанні не надано ніяких доказів, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, ні клопотання, ні додані до нього копії матеріалів кримінального провадження не містять посилань на такі докази.

Наполягає на тому, що такий запобіжний захід як домашній арешт, на даний час, у повній мірі зможе запобігти ризикам, які вказані у частині першій статті 177 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 повних 64 роки, за станом здоров`я йому рекомендовано амбулаторне лікування, мати регулярний контроль АТ, глюкози та іншого, а також повторні консультації; не має судимостей та раніше до кримінальної відповідальності не притягався; відсутні будь-які повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань розслідується кримінальне провадження №0000487 від 11 квітня 2025 року за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 та за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 111 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_11 , будучи громадянином України, працюючи керівником 4 підрозділу детективів 4 Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, незважаючи на зобов`язання по неухильному додержанню Конституції та законів України, грубо порушуючи вимоги зазначених вище нормативних актів та присяги, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України, з метою підтримки держави-агресора, її окупаційної адміністрації на тимчасово окупованих територіях України та завдання шкоди Україні, став на шлях вчинення злочину проти основ національної безпеки, а саме вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво) шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора.

Зокрема, ОСОБА_11 , маючи усталені зв`язки з представниками російських підприємств, які, у свою чергу, надають послуги та виконують підрядні роботи для суб`єктів господарювання, власниками яких є РФ, реалізовуючи свій злочинний умисел, переслідуючи мету щодо передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, сформував злочинний план.

Злочинний план ОСОБА_11 полягав у організації передачі ним представникам в якості матеріальних ресурсів різних сортів рослин технічної коноплі за грошову винагороду.

З метою його втілення, будучи обізнаним, що ТОВ «Агро&Нова» () та СФГ «Полісся» () займаються вирощенням технічної коноплі різних сортів, використовуючи свої знайомства та зв`язки зі службовими особами цих підприємств, перебуваючи на території України, ОСОБА_11 залучив до протиправної діяльності директора ТОВ «Агро&Нова» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та керівника СФГ «Полісся» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також інших невстановлених на даний час осіб, які не були обізнаними з його злочинними намірами.

Крім того, ОСОБА_11 залучив до протиправної діяльності свого батька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий був повністю обізнаний та приймав активну участь у готуванні до вчинення вказаного злочину.

Надалі, 10 лютого 2025 року ОСОБА_11 , перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного пристрою з номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , з метою підшукування співучасників для вчинення вказаного кримінального правопорушення зателефонував невстановленій досудовим розслідуванням собі.

Під час розмови ОСОБА_11 активно висловлював бажання передати за грошову винагороду наявні в його батька насіння конопель та готовність надати співрозмовнику комерційну пропозицію для ознайомлення, запропонував співрозмовнику взяти участь у пошуку покупців та налагодженні ділових зв`язків з представниками РФ (у тому числі з особами, які представляють російську державну програму з розвитку Республіки Дагестан) для організації добровільної передачі їм насіння конопель.

У подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше лютого 2025 року, згідно наміченого раніше злочинного плану, ОСОБА_11 дав вказівку своєму батькові ОСОБА_7 надати комерційну пропозицію на продаж технічної коноплі, а також сертифікати якості продукції одній із компаній - представників держави агресора, а саме представникам «ООО АгроПрайм».

У свою чергу, ОСОБА_7 , маючі стійкі зв`язки з директором ТОВ «Агро&Нова» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та керівником СФГ «Полісся» ОСОБА_13 , керуючи процесами, пов`язаними з вирощуванням, зберіганням та продажами вирощеної технічної коноплі різних сортів, володіючи відповідними документами щодо вирощеної продукції, маючи прямий умисел на вчинення злочину, 10 липня 2025 року, виконуючи вказівку свого сина ОСОБА_7 , усвідомлюючи злочинний характер вказаного задуму на реалізацію продукції представникам держави-агресора, використовуючи додаток «Telegram», що закріплений за його номером мобільного телефону, НОМЕР_3 , надіслав представнику «ООО Агро Прайм», зареєстрованому на території держави агресора, комерційну пропозицію, а також сертифікати якості вирощеної продукції.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 здійснив підшукування співучасників злочину та налагодження ділових контактів з представниками РФ, пошук ринку збуту та організації добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора.

21 липня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

21 липня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майора юстиції ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, у кримінальному провадженні №0000487 від 11 квітня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майора юстиції ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 16 вересня 2025 року включно.

Взято підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами в їх сукупності, долученими до матеріалів клопотання, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 18 квітня 2025 року; висновком експертного дослідження №ЕД-19/124-24/12107-НЗПРАП Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15 жовтня 2024 року; висновком експерта українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України №403/1 від 09 липня 2025 року; протоколом за результатами проведення негласного розшукового заходу - візуального спостереження від 02 липня 2025 року; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 14 липня 2025 року; протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 02 липня 2025 року, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Окрім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, слідчим суддею обґрунтовано враховано характер вчиненого підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обставини, передбачені статтею 178 КПК України, наявність вагомих доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що згідно статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим дійдено висновку про наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З урахуванням указаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також місцевим судом обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з посиланням на абзац 8 частини четвертої статті 183 КПК України, згідно якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на викладене, доводи сторони захисту, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід, є безпідставними, оскільки відповідно до норми частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя під час дії воєнного стану наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника про те, що ні в тексті повідомлення про підозру, ні в долучених до клопотання про застосування запобіжного заходу документах не міститься жодної згадки про те, що ОСОБА_7 був обізнаний про те, що сорти рослин технічної коноплі будуть передані представникам держави-агресора, тобто особам, які здійснюють публічну владу цієї держави, а також про те, що ОСОБА_7 мав на меті реалізувати за винагороду сорти рослин технічної коноплі саме кінцевому споживачу - органам державної влади держави-агресора, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора; у повідомленні про підозру та клопотанні про застосування запобіжного заходу відсутня будь-яка інформація про наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення дій, спрямованих на допомогу державі-агресору та вчинення таких дій з метою завдання шкоди Україні; на переконання сторони захисту, надані стороною обвинувачення на даному етапі досудового розслідування відомості не містять об`єктивного підтвердження наявності ознак вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину за частиною першою статті 14, частиною другою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не спростовані стороною захисту.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Аргументи скаржника про те, що ОСОБА_7 повних 64 роки, за станом здоров`я йому рекомендовано амбулаторне лікування, мати регулярний контроль АТ, глюкози та іншого, а також повторні консультації; не має судимостей та раніше до кримінальної відповідальності не притягався; відсутні будь-які повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви яких містяться в матеріалах судової справи.

Разом з тим, надані відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 з доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4