Справа № 308/8615/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, №0000168 від 24.02.2024 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, українця, уродженця с. Велика Добронь, Ужгородського району, Закарпатської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується в незаконному переправленні осіб через державний кордон України сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Так, відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам- військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно обвинувального акту під час досудового розслідування з`ясовано, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану» через територію Закарпатської області, переслідуючи корисливий мотив.

Так, ОСОБА_4 , розробив злочинну схему, відповідно до якої, він на території Закарпатської області повинен зустріти осіб, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», і наданням вказівок, порад, та забезпечуючи місцями проживання з майбутнім отриманням грошових коштів, в подальшому в незаконний спосіб переправити їх через Державний кордон України поза пунктами пропуску.

На виконання заздалегідь розробленої злочинної схеми, 21.03.2024 близько 18:00 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливим мотивом, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в ході телефонної розмови з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діяв під контролем правоохоронних органів, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 обмежено виїзд за кордон, повідомив що він організує незаконне переправлення його через Державний кордон України до Словацької Республіки поза межами пунктів пропуску. Після цього ОСОБА_4 надав вказівку ОСОБА_6 цього ж дня о 20:00 год. прибути на АЗС «БРСМ», що за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Ракоці, буд. 196, однак через деякий час переніс зустріч на 20:00 год. 24.03.2024 на те саме місце та повідомив, що з собою необхідно взяти грошові кошти на мобільний телефон.

В подальшому, 24.03.2024 близько 22:00 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливим мотивом, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, в ході телефонної розмови, повідомив ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів про необхідність прибути в найкоротший проміжок часу до АЗС «БРСМ», при цьому зазначив, щоб приїхав на таксі, на якому потім вони разом повинні були поїхати до населеного пункту Галоч Ужгородського району Закарпатської області.

Надалі, близько 23:15 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливим мотивом, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на незаконне переправлення ОСОБА_6 через Державний кордон України до Словацької Республіки, знаходячись на АЗС «БРСМ» зустрівся з ОСОБА_6 та провів інструктаж переходу лінії Державного кордону та надав всі необхідні вказівки. Після цього ОСОБА_4 висунув вимогу ОСОБА_6 надати обумовлену грошову винагороду у розмірі 2 000 доларів США, на що останній повідомив, що грошові кошти передасть безпосередньо на лінії Державного кордону України.

У подальшому за вказівкою ОСОБА_4 , останній разом з ОСОБА_6 , на виконання заздалегідь обумовленої схеми, о 23:27 год. на автомобілі служби таксі поїхали у сторону населеного пункту Галоч Ужгородського району Закарпатської області. По приїзду до вказаного населеного пункту о 23:43 год. ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 вийшли з автомобіля та за вказівкою ОСОБА_4 , попрямували до Державного кордону України, після чого ще раз вказав напрямок руху, надав поради та вказівки, зокрема пояснив, що останньому необхідно швидко добігти до загороджувального паркану та перелізти через нього, оскільки там багато працівників прикордонної служби. Після цього коли вони вже були між прикордонними знаками №332 та №333 ОСОБА_4 діючи умисно, продовжуючи свої злочинні дії, висунув вимогу ОСОБА_6 надати обумовлено грошову винагороду за організацію його незаконного переправлення через Державний кордон України, після чого отримав від останнього заздалегідь ідентифіковані імітаційні засоби у розмірі 2 000 доларів США та за вказівкою останнього попрямував у напрямку державного кордону України з Словацькою Республікою, зокрема надав всі необхідні вказівки та поради, маршрут руху, за допомогою яких останній повинен був перетнути Державний кордон України та опинитися у країні Європейського Союзу.

Після цього, ОСОБА_4 був викритий працівниками правоохоронних органів, однак з місця події втік у невідомому напрямку.

Таким чином, дії ОСОБА_4 органами досудового слідства кваліфіковано за ч.3 ст. 332 КК України, а саме: незаконне переправлення осіб через державний кордон України сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 відмовився давати покази на підставі ст. 63 Конституції України.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Зокрема, слідчий, прокурор згідно з ст.91 КПК України зобов`язані доказувати подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тому суд дає оцінку лише доводам сторін, які стосуються організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, прокурор посилається на такі докази:

- Повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 23.02.2024, з якого вбачається, що прикордонним оперативно-розшуковим відділом (з м.д. АДРЕСА_1 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону було отримано інформацію про організацію незаконного переправлення осіб призовного віку з метою ухилення від мобілізації через державний кордон України до країн Європейського Союзу на ділянці відповідальності головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону. Так, за наявною інформацією громадянин України, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснює незаконне переправлення осіб, а саме чоловіків призовного віку, які не мають законних підстав для виїзду за межі території України через державний кордон з України до Словацької Республіки на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 », відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США (т.1, а.с.45).

- Доручення (у порядку п.3 ч.2 ст.40 КПК України) №2245/106/25/1-2024 від 26.02.2024 року заступника начальника ВП начальника СВ майора поліції ОСОБА_7 заступнику начальника загону з ОРД начальнику ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону підполковнику ОСОБА_8 про проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій з метою встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення (т.1, а.с.46-47).

- Відповідь начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт Ужгород) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону капітана ОСОБА_9 на доручення №05.8/95 від 27.02.2024 року, з якої вбачається, що за результатами виконання доручення та проведення ряду слідчих (розшукових) дій встановлено, що до незаконного переправлення осіб через державний кордон з України до Словацької Республіки причетний громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та інші невстановлені на даний час особи, мешканці Ужгородського району. У своїй протиправній діяльності з метою зв`язку та координації дій може використовувати номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 , при цьому спілкування здійснюється за умов конспірації, з використанням мобільних додатків, під відповідною легендою із застосуванням зрозумілих лише йому та його зв`язкам умовностей. Рольова участь організовує незаконне переправлення осіб, шляхом пошуку в місті Ужгород серед внутрішньо переміщених осіб, чоловіків призовного віку, які ухиляються від мобілізації та не мають законних підстав для виїзду з території України, під час дії воєнного стану, а також надає вказівки, дистанційно керує діями інших осіб, які надають пособницьку допомогу в організації переправлення осіб через державний кордон України до Словацької Республіки, а саме організовують в прикордонні доставку, тимчасове розселення в заздалегідь підготовлених будівлях, а також супровід до державного кордону лісистою місцевістю та вказують подальший напрямок руху по території Словацької Республіки за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США (т.1, а.с. 48-49).

- Заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 26.02.2024 року про добровільну згоду на його залучення до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000168 від 24.02.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (т.1, а.с.50).

- Протокол попередження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 26.02.2024 року (т.1, а.с.51-52).

- Постанову про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 26.02.2024 року, в якій відсутня резолютивна частина даної постанови (т.1, а.с. 53).

- Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2024 року, згідно якого свідок ОСОБА_6 відповів, що може впізнати особу, яка переправляла його через державний кордон України, пересуваючись польовою місцевістю з метою уникнення зустрічі з прикордонними нарядами та з подальшою доставкою безпосередньо до державного кордону, та вказав на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с. 55-57).

- Доручення старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_10 заступнику начальника прикордонного загону з оперативно-розшукової діяльності начальнику Головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_3 прикордонного загону підполковнику ОСОБА_8 №3716/106/25/1-2024 від 20.03.2024 року на проведення слідчих (розшукових) дій (у порядку п.3 ч.2 ст.40 КПК України), а саме проведення комплексу пошукових заходів, направлених на встановлення можливих свідків та очевидців скоєння даного злочину, а також організатора та осіб, причетних до скоєння даного злочину, а також їх контакти та повідомити рольову роль кожної особи у вчиненні даного злочину (т.1, а.с.58-59).

- Відповідь заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_11 про виконання доручення №05.8/168 від 27.03.2024 року, згідно якої прикордонним оперативно-розшуковим відділом (з м.д. АДРЕСА_1 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону, проведено наступний комплекс заходів, а саме слідчі (розшукові) дії: пред`явлення особи для впізнання за фотознімками відносно фігуранта кримінального провадження громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також допити свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_6 (т.1, а.с.60).

- Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2024 року, згідно якого свідок ОСОБА_12 відповів, що може впізнати особу, яку доставляв з околиці населеного пункту Сюрте, а саме з АЗС «БРСМ» до населеного пункту Галоч, будучи в якості водія таксі служби «838», та вказав на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.61-63).

- Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2024 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 відповів, що може впізнати особу, яка переправляла його через державний кордон України, пересуваючись польовою місцевістю з метою уникнення зустрічі з прикордонними нарядами та з подальшою доставкою безпосередньо до державного кордону, та вказав на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.64-66).

- Витяг з бази даних «Безпечне Закарпаття» відносно руху транспортного засобу марки «Рено Логан», реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно якого даним автомобілем пересувався конфідент викриття кримінального провадження з водієм таксі з міста Ужгород ТЦ «Дастор» до АЗС «БРСМ» околиця н.п. Сюрте, де на конфідента очікував організатор незаконного переправлення через державний кордон України громадянин ОСОБА_4 .. В подальшому прибувши до вказаної вище АЗС даним автомобілем разом з організатором попрямували до околиці н.п. Галоч, де громадянин ОСОБА_4 та конфідент вийшли з транспортного засобу та в пішому порядку попрямували в напрямку проходження державного кордону. Водій таксі попрямував в напрямку міста Ужгород (т.1, а.с.68-72).

- Протокол за результатами проведення НСРД від 24.04.2024 року, а саме аудіо-, відеоконтроль особи відносно громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та Протокол за результатами проведення НСРД від 24.04.2024 року, а саме аудіо-, відеоконтроль особи відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно яких 24.04.2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на АЗС «БРСМ» за адресою с. Сюрте, вул. Ракоці, 146, Ужгородського р-ну відбулась зустріч о 23:23 год., де ОСОБА_4 надавав вказівки та поради ОСОБА_6 стосовно пішого перетину державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 сіли в автомобіль та почали рух. По приїзду вийшли з авто та попрямували пішки. ОСОБА_4 йшов попереду та показував куди рухатися. О 00:27 год. зупинилися, ОСОБА_4 вказав ОСОБА_6 на державний кордон та дав вказівки стосовно перетину, а саме що за кущами вже знаходиться «забор», який необхідно перестрибнути і ОСОБА_6 вже опиниться на території Словацької Республіки. Після даних вказівок ОСОБА_6 передав гроші в сумі 2000 доларів США ОСОБА_4 .. О 00:32 год. розходяться, ОСОБА_6 попрямував в напрямку загороджувального паркану, а ОСОБА_4 залишився. О 00:36 год. відеозапис припиняється (т.1, а.с.73-88).

- Протокол за результатами проведення НСРД від 24.04.2024 року, а саме візуальне спостереження за особою відносно громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно якого спостереження проводилось з 21:00 год. до 05:00 год. 24 березня 25 березня 2024 року. З 21:00 год. візуальне спостереження за ОСОБА_6 було встановлено на АЗС «БРСМ», що за адресою: Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Ракоці, 146. О 23:13 год. ОСОБА_6 приїхав на таксі а/м DACIA LOGAN білого кольору д/н НОМЕР_4 . О 23:21 год. ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й вони почали про щось розмовляти, менш як за хвилину вони зайшли за будівлю АЗС, ОСОБА_4 ввімкнув ліхтарик та почав світити на паркан, яким огороджена територія АЗС, й щось пояснювати ОСОБА_6 .. О 23:24 год. вони відійшли від паркану й сіли у вище вказане «таксі», а/м DACIA LOGAN білого кольору д/н НОМЕР_4 , та від`їхавши від села приблизно 200-300 м. у напрямку с. Палло, вийшли з «таксі», водій якого поїхав без спостереження, й пішли польовою дорогою в напрямку державного кордону України з Словаччиною. Невдовзі ОСОБА_6 був затриманий працівниками ДПСУ (т.1, а.с. 89-91).

- Протокол за результатами проведення НСРД від 24.04.2024 року, а саме візуальне спостереження за особою відносно громадянина України ОСОБА_4 , згідно якого спостереження проводилось з 21:00 год. до 05:00 год. 24 березня 2024 року 25 березня 2024 року. З 23:15 год. візуальне спостереження за ОСОБА_4 було встановлено при виході з місця свого проживання, пішки він попрямував на АЗС «БРСМ», що за адресою: Ужгородський район с. Сюрте, вул. Ракоці, 146. О 23:21 год. ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_6 , який на нього очікував й вони почали про щось розмовляти, менш як за хвилину вони зайшли за будівлю АЗС, ОСОБА_4 ввімкнув ліхтарик та почав світити на паркан, яким огороджена територія АЗС і щось пояснювати ОСОБА_6 .. О 23:24 год. вони відійшли від паркану й сіли в «таксі», а/м DACIA LOGAN білого кольору д/н НОМЕР_4 та від`їхали звідти. В 23:43 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на «таксі» проїхали в с. Галоч, Ужгородського району, де, від`їхавши від села приблизно 200-300 м. у напрямку с. Палло, вийшли з «таксі», водій якого поїхав без спостереження, й пішли польовою дорогою в напрямку державного кордону України з Словаччиною. Невдовзі ОСОБА_6 був затриманий працівниками ДПСУ, а ОСОБА_4 був затриманий згодом по місцю свого проживання (т.1, а.с. 92-94).

- Доручення заступника начальника ВП начальника СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 начальнику відділу міграційної поліції ГУНП в Закарпатській області майору поліції ОСОБА_14 про проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст.40 КПК України від 19.03.2024 року, а саме про проведення ряду негласних слідчих (розшукових) дій, згідно ухвал слідчого судді Закарпатського апеляційного суду за наступними номерами: №0964, №0965, №0966, №0967 строком до 26.04.2024 року та постановити про проведення контролю за вчиненням злочину №190т від 26.02.2024 року (т.1, а.с.95-96).

- Постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 26.02.2024 року, згідно якої постановлено провести у кримінальному провадженні №0000168 від 24.02.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України негласну слідчу (розшукову) дію контроль за вчиненням злочину щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у формі спеціального слідчого експерименту із застосуванням спеціальних імітаційних засобів, починаючи з 26.02.2024 року тривалістю 60 (шістдесят) діб (т.1, а.с.97-99).

- Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 26.03.2024 року, згідно якого громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зустрівся з ОСОБА_4 . Зустріч відбувалася на АЗС «БРСМ», що за адресою: Ужгородський район с. Сюрте, вул. Ракоці, 146. 24.03.2024 року о 23:13 год. ОСОБА_6 приїхав на таксі а/м DACIA LOGAN білого кольору д/н НОМЕР_4 . Там він сказав водієві очікувати після чого почав розмовляти по мобільному телефону. О 23:21 год. ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_4 , де ОСОБА_15 почав проводити інструктаж та надавав вказівки ОСОБА_6 , як саме буде проходити його нелегальне переміщення через ДКУ, менш як за хвилину вони зайшли за будівлю АЗС, ОСОБА_4 ввімкнув ліхтарик та почав світити на паркан, яким огороджена територія АЗС, й щось пояснювати ОСОБА_6 .. О 23:24 год. вони відійшли від паркану й сіли у вище вказане «таксі», а/м DACIA LOGAN білого кольору д/н НОМЕР_4 , та від`їхали звідти. О 23:43 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , на «таксі» проїхали в с. Галоч Ужгородського району, де від`їхавши від села приблизно 200-300 м. у напрямку с. Палло, вийшли з «таксі», та за вказівкою ОСОБА_16 попрямували польовою дорогою в напрямку державного кордону України з Словаччиною. Під час всього руху до ДКУ ОСОБА_16 надавав вказівки ОСОБА_6 , щоб їх не виявили працівники ДПСУ, дійшовши до лінії державного кордону (а саме загороджувального паркану), де ОСОБА_6 передав ОСОБА_16 гроші в сумі 2000 дол. США за його нелегальний перетин ДКУ. ОСОБА_16 , сказавши щоб ОСОБА_17 зачекав 20 хв, і лише потім почав переходити загороджувальний паркан, а сам він попрямував в зворотньому напрямку. Невздовзі ОСОБА_6 , був затриманий працівниками ДПСУ, а ОСОБА_16 був затриманий по місцю свого проживання 25.03.2024 року (т.1, а.с.100-101).

- Протокол вручення технічних засобів від 24.03.2024 року, згідно якого з метою фіксації факту і змісту розмов, які будуть відбуватися між громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , о 15 годині 00 хвилин в присутності ОСОБА_18 , якому згідно ст. 66, 222, 223 КПК України роз`яснені права та обов`язки та попереджено про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, старший оперуповноважений ВМП ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_19 вручив громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спеціальний технічний засіб AVR-12. Даний протокол підписаний ОСОБА_20 як учасником та не містить підпису ОСОБА_6 (т.1, а.с.102).

- Протокол вручення грошових коштів від 24.03.2024 року, згідно якого старший оперуповноважений ВМП ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_19 вручив громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) імітаційних доларів США, а саме: 20 (двадцять) купюр номіналом 100 (сто), з однаковими серійними номерами РЕ 15032543А. Протокол підписано старшим оперуповноваженим ВМП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_20 , старшим оперуповноваженим ВМП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 як учасниками, а також ОСОБА_6 як свідком (т.1. а.с.103-104).

- Ухвалу слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2024 року, вихідний №0964, про надання начальнику СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 дозволу на аудіо-, відео контроль ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строком до 26.04.2024 (т.1, а.с.123).

- Ухвалу слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2024 року, вихідний №0965, про надання начальнику СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 дозволу на візуальне спостереження за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, строком до 26.04.2024 (т.1, а.с.124).

- Ухвалу слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2024 року, вихідний №0966, про надання начальнику СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 дозволу на аудіо-, відео контроль ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 26.04.2024 (т.1, а.с.125).

- Ухвалу слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2024 року, вихідний №0965, про надання начальнику СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_22 дозволу на візуальне спостереження за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, строком до 26.04.2024 (т.1, а.с.126).

Допитаний в судовому засіданні 05.06.2025 року свідок ОСОБА_6 повідомив, що у нього є знайомий за межами України, який направив його до чоловіка ромської національності. ОСОБА_6 приїхав о 22 годині, проте з ним ніхто не зустрівся. Через 30 хвилин йому подзвонили та повідомили, що зустріч переноситься. Через декілька днів йому знову зателефонували, та він поїхав на місце зустрічі. Через деякий час там з`явився ОСОБА_15 . Вони з ним все обговорили, погодили ціну в 2000 доларів США та поїхали в село Галоч. Зазначив, що було темно. Вони пішли по полю в напрямку державного кордону. Йшли близько однієї години. Коли до державного кордону залишилось близько 100 метрів, ОСОБА_15 сказав, що далі не йде, а ОСОБА_6 повинен віддати гроші і йти далі сам. ОСОБА_15 запевнив, що все буде добре. ОСОБА_6 зазначив, що дані події відбулися приблизно в період 15-20 березня 2024 року. Вони їхали в темній машині. Вказав, що здається це було таксі, яке він викликав. На АЗС він повідомив, що гроші, в сумі 2000 доларів США, віддасть вкінці. Вказав, що його було затримано за 100 метрів від державного кордону України. Також повідомив, що може впізнати ОСОБА_23 .

ОСОБА_6 також зазначив що проживає в м. Краматорськ, а в Ужгород приїхав для перетину кордону. Його друг ОСОБА_24 перетнув державний кордон легально. ОСОБА_6 теж хотів перетнути державний кордон, проте нелегально. Для цього його друг дізнався номер ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_6 в судовому засіданні, будучи під присягою, повідомив, що правоохоронні органи про намір незаконного перетину державного кордону не повідомляв. Про те, що він хотів незаконно перетнути державний кордон України, скориставшись для цього послугами ОСОБА_4 , він повідомив працівників поліції вже після того, як його затримали. ОСОБА_6 зазначив, що засобів жодних зв`язку йому працівники поліції не надавали, при спілкуванні з ОСОБА_4 на ньому нічого не було, прихованої відеозйомки він не вів. Вказав, що грошові кошти, які він передав ОСОБА_4 це були його особисті кошти. Працівники поліції жодних грошових коштів йому не видавали. До конфіденційного співробітництва ОСОБА_6 не залучався, жодних імітаційних грошових коштів прикордонники йому не вручали.

ОСОБА_6 вказав, що з заявою про злочин, а саме про його незаконне переправлення через державний кордон, не звертався. Працівники поліції його затримали вже при перетині державного кордону і тільки потім почали допитувати. Повторно повідомив, що грошові кошти для вручення ОСОБА_4 йому не вручалися, це були його особисті грошові кошти, засоби фіксації до спілкування з ОСОБА_4 працівниками поліції йому також не вручалися, до конфіденційного співробітництва його не залучали.

Обставини, повідомлені свідком ОСОБА_6 під час допиту в судовому засіданні під присягою, стороною обвинувачення не спростовані.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК України).

Таким чином, суд визнає заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 26.02.2024 року про добровільну згоду на його залучення до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000168 від 24.02.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (т.1, а.с.50); протокол попередження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 26.02.2024 року (т.1, а.с.51-52); постанову про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 26.02.2024 року (т.1, а.с. 53); протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 26.03.2024 року (т.1, а.с.100-101); протокол вручення технічних засобів від 24.03.2024 року (т.1, а.с.102); протокол вручення грошових коштів від 24.03.2024 року (т.1. а.с.103-104) недопустимими доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що працює водієм в таксі та весною, приблизно рік тому назад, на парковці біля ТЦ Дастор до нього підійшов ОСОБА_4 та попросив підвезти. ОСОБА_12 назвав йому ціну 500 грн., після чого вони поїхали до с. Сюрте. В с. Сюрте вони зупинились на АЗС, ОСОБА_4 вийшов з машини та повернувся ще з одним чоловіком. В подальшому вони поїхали до с. Галоч, де другий чоловік, який підсів до них в с. Сюрте, розрахувався з ОСОБА_12 , після чого вони з ОСОБА_4 вийшли з машини.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Щодо вищенаведених показів свідка ОСОБА_6 , то, з врахуванням вищенаведених порушень, допущених органами досудового слідства, вони, самі по собі, не можуть слугувати безумовними доказами вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Стандартом у кримінальному провадженні має бути доведення винуватості «поза всяким сумнівом» (рішення Європейського суду з прав людини по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04. 2011 року (п. 150), «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 року (п. 253), чого у даному кримінальному провадженні не досягнуто.

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед Судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (постанови Верховного Суду від 30.05.2019 року по справі № 736/1627/17 та від 01.08.2019 року по справі № 242/3846/14-к).

Обставинами, які підлягають доказуванню стороною обвинувачення (ст. 92 КПК України) згідно ст. 91 КПК України є у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), а також винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета.

Як вбачається із вищенаведеного, обвинувачення базується на недопустимих доказах, які доказами наявності в діяннях ОСОБА_4 вини бути не можуть, з огляду на допущення вказаних порушень органом досудового слідства, а також з врахуванням невизнання своєї вини самим обвинуваченим.

Інших доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність вини обвинуваченого, сторона обвинувачення не надала.

Таким чином, в ході судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, оскільки докази сторони обвинувачення ні самі по собі, ні у своїй сукупності, не підтверджують цих обставин, оскільки отримані з порушенням процесуальної процедури та визнані судом недопустимими.

Стаття 92 КПК України чітко покладає обов`язок доказування всіх необхідних обставин саме на сторону обвинувачення. Винуватість не може ґрунтуватися на припущеннях або міркуваннях сторони обвинувачення. А тому сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено у законному порядку, що також відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи трактуються на її користь. А згідно п. 2 ч. 2 ст. 129 Конституції України основами судочинства у тому числі є забезпечення доведеності вини.

Положенням ст.17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Роз`яснення суворого додержання, закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, передбачені також у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, то згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України, ухвалюється виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В силу норм ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» 42914/98 від 13.01.2005 року «в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 ст. 6 Європейської конвенції прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення».

А у п. 54 рішення по справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» 18731/91 від 08.02.1996 року ЄСПЛ дійшов такого висновку: «виведення розумних висновків з поведінки заявника мало наслідком перекладення тягаря доведення з обвинувачення на захист, а отже, і порушення принципу презумпції невинуватості».

Окрім того, п. 53 рішення ЄСПЛ від 20.09.12 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України» вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Такий же висновок зроблено ЄСПЛ і в п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), де зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄС від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).

Крім того, у п. 146 рішення по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного».

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25.03.1983 року № 49, у п. 30 Суд зазначає, що принцип презумпції невинуватості є одним з елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, сторона обвинувачення повинна довести «кожний факт», пов`язаний із злочином та вказаний в обвинувальному акті, щоб не існувало жодної розумної підстави для сумнівів. Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у справі відсутні достатні та достовірні докази, які би вказували на наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана.

У відповідності до вимог ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено: 1) вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. При цьому згідно з ч. 3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку має міститися формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

В судовому засіданні даних які б доводили, що діями ОСОБА_4 було вчинено незаконне переправлення осіб через державний кордон України сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів не встановлено, а тому його слід виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, Керуючись ст.ст. 368 - 371, 373-375 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України і виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1