Провадження № 1-кп/761/2600/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 420 240 000 000 008 38 від 25.09.2024, у якому ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України.

Захисником ОСОБА_9 заявлено клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

У клопотанні захисник обґрунтовує необхідність зміни запобіжного заходу тим, що обвинувачений ОСОБА_14 , попри наявність сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, тривалий час утримується під вартою. Крім того, на переконання захисника, ризики, на які посилається сторона обвинувачення як на підстави для продовження строку тримання під вартою, є необґрунтованими.

Також захисник зазначає, що рішенням Європейського суду з прав людини від 09.10.2025 встановлено порушення Україною пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у частині надмірної тривалості попереднього ув`язнення ОСОБА_14 під час досудового розслідування.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, просив змінити йому запобіжний захід.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, наполягаючи на наявності раніше встановлених ризиків позапроцесуальної поведінки ОСОБА_14 .

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, надавши оцінку дослідженим матеріалам у контексті заявленого клопотання, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

На підставі положень статті 178 КПК України суд під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, міцність соціальних зв`язків, наявність родини та утриманців, репутацію обвинуваченого та інші обставини, що характеризують його особу.

На стадії судового розгляду кримінального провадження, відповідно до положень Глави 28 КПК України, встановленню підлягає, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Отже, оцінка обґрунтованості підозри, яка згідно з положеннями Глави 18 КПК є складовою вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, на цій стадії судового провадження не здійснюється.

Таким чином, розглядаючи питання доцільності подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також визначити, чи може застосування більш м`якого запобіжного заходу забезпечити запобігання цим ризикам.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є складовою частиною національного законодавства України і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Згідно зі статтею 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ, оцінюючи строки, протягом яких особа утримується під вартою, зазначає, що таке тримання має відповідати меті, визначеній пунктом 1 статті 5 Конвенції, а його продовження може бути виправданим лише за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

Також у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

У своєму рішенні у справі «Мерчеп проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив, що в деяких випадках стосовно особливо тяжких злочинів великого значення набувають характер і тяжкість висунутих обвинувачень, які свідчать проти звільнення особи та на користь тримання його під вартою.

Виходячи з наведеного, суд, оцінюючи конкретні обставини справи, зобов`язаний враховувати матеріали, подані сторонами кримінального провадження, що характеризують обставини вчинення інкримінованих діянь, особу обвинуваченого, його моральні якості та можливість впливу на хід судового розгляду.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України, а саме участь у злочинній організації та участь у злочинах, учинених такою організацією, а також розтрату чужого майна в особливо великих розмірах - коштів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що перебували у віданні службових осіб банку, шляхом зловживання службовим становищем, вчинену у складі злочинної організації.

Максимальна санкція за вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_14 , становить до дванадцяти років позбавлення волі, що є суттєвим фактором ризику його ухилення від суду.

При цьому, з огляду на характер та обставини інкримінованих ОСОБА_14 дій, їх підвищену суспільну небезпечність, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок щодо наявності ризику його неправомірної процесуальної поведінки, а також високої ймовірності вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності чи перешкоджання судовому розгляду.

Крім того, беручи до уваги, що на цей час свідки та потерпілі у судовому провадженні не допитані, не можна виключати можливості впливу обвинуваченого на таких осіб з метою уникнення відповідальності.

Будь-яких нових обставин, які б спростовували висновки суду, покладені в основу попередніх рішень про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_14 , не встановлено.

При цьому, колегією суддів враховуються положення ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до яких розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину може становити від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас, у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема, рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010, розмір застави, передбачений положеннями Конвенції, має оцінюватися, як правило, з урахуванням особи обвинуваченого, його майнового стану, а також інших індивідуальних обставин. Разом з тим Суд зазначив, що за певних умов не є безпідставним врахування й розміру завданої шкоди, відповідальність за яку покладається на обвинуваченого. Такий підхід ЄСПЛ визнав таким, що не суперечить пункту 3 статті 5 Конвенції.

У контексті цього питання судом враховується ґрунтовність ризиків, на які вказує прокурор, при цьому судом також береться до уваги, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена останньому у разі доведення його винуватості.

Також суд враховує, що згідно з відомостями, які містяться в обвинувальному акті, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, складає 608 481 584 грн.

Отже, за таких обставин визначення обвинуваченому застави у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є обґрунтованим та зумовленим необхідністю забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Такий розмір застави також відповідає характеру інкримінованого діяння, його суспільній небезпечності та враховує розмір завданої шкоди, відповідальність за яку покладається на обвинуваченого.

Посилання захисника на рішення ЄСПЛ від 09.10.2025 щодо порушення Україною пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у частині надмірної тривалості попереднього ув`язнення ОСОБА_14 , суд оцінює критично, оскільки такі висновки ЄСПЛ стосуються передусім стадії досудового розслідування, тоді як у даному випадку досудове розслідування закінчено, обвинувальний акт направлено до суду, триває розгляд справи по суті. Тому оцінка ризиків та необхідність тримання під вартою здійснюються з урахуванням поточних обставин та стадії судового процесу.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 на більш м`який, зокрема, домашній арешт, не забезпечить належного виконання ним процесуальних обов`язків.

Сукупність наведених обставин приводить суд до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про зміни обвинуваченому ОСОБА_14 раніше застосованого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, суд, керуючись статтями 177, 178, 183, 184, 201 КПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3