Справа № 308/605/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/55/25, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, без освіти, непрацюючий, розлучений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування ОСОБА_6 покарання ухвалено рахувати з 17 год 10 хв 16.11.2023.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 1195 грн.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Sigma» повернуто власнику.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

16.11.2023 приблизно о 12 год ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину «Sharok», що розташований за адресою Ужгородський район, с. Холмок, вул. Свободи, 57, разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , та розпиваючи з останнім алкогольні напої, діючи умисно, з корисливим мотивом, в умовах дії воєнного стану, відкрито заволодів належним ОСОБА_10 мобільним телефоном марки «Sіgma», ринковою вартістю 370 грн, а саме ОСОБА_6 під приводом передзвонити відкрито заволодів (вилучив) належний потерпілому вищевказаний мобільний телефоном, після чого разом із вилученим майном покинув місце події.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вважає, що кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 186 КК України є неправильною, оскільки його дії можуть підпадати під кваліфікацію за ст. 190 КК України. Він не викрадав у потерпілого мобільного телефону, а попросив з метою передзвонити доньці, однак коли повернувся до магазину для того, щоб віддати телефон, то потерпілого вже не було. Покази свідка ОСОБА_11 є неправдивими та не відповідають дійсності, а під час

-2-

судового розгляду прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_12 , яка могла підтвердити те, що він не викрадав мобільного телефону. Вважає, що прокурор був упереджений у цьому кримінальному провадженні. Крім того, він хворіє на туберкульоз та ізольований від лікування.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. Суд у вироку виклав показання свідків з обвинувальним ухилом, частково перекрутивши їх, не вказавши тих обставин, які виправдовують обвинуваченого. Показання свідка ОСОБА_13 , надані під час досудового розслідування та судового розгляду, різняться між собою, що дає підстави вважати про наявність у діях цього свідка складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідка, поєднане з обвинуваченням особи у тяжкому злочині. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були очевидцями події. Твердження суду про те, що показання свідків є логічними послідовними та такими, що узгоджуються з матеріалами справи є помилковим, оскільки указані показання є сумнівними та перекрученими. Посилання суду на те, що викрадення телефону відбулося за адресою АДРЕСА_2 , а його вилучення у ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки ці адреси є недалеко одна від одної. Крім того, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.11.2023, рапорт помічника чергового ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 16.11.2023, постанова про визнання телефону речовим доказом від 16.11.2023 та протокол затримання є процесуальними документами та жодним чином не доводять вину особи у вчиненні кримінального правопорушення. Суд не взяв до уваги факт невідповідності номеру ІМЕІ телефону, зокрема згідно протоколів прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та огляду місця події від 16.11.2023, номер ІМЕІ телефону НОМЕР_1 , а згідно заяви ОСОБА_6 від 16.11.2023 про добровільну видачу телефону - 36. Речовий доказ телефон у судовому засіданні судом не досліджувався. Протокол впізнання особи складений з грубим порушенням вимог КПК України, а відтак є недопустимим доказом, оскільки у порушення вимог ст. 228 КПК України потерпілого не опитано про зовнішній вигляд і прикмети особи чи сукупність ознак, за якими він може впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також не відібрано пояснень, за якими ознаками впізнано особу, а у протоколі впізнання формально зазначено, що потерпілий впізнав ОСОБА_6 за рисами та формою обличчя, брів, кольору очей та волосся, статурою, однак не конкретизовано за якими саме, що свідчить про формальність та поверховість указаної слідчої дії. Протокол проведення слідчого експерименту із ОСОБА_6 , суд також використав із обвинувальним ухилом та перекрутив, оскільки обвинувачений не вказував, що викрадав телефону в потерпілого та вчиняв злочин, слідчий експеримент відбувся у формі допиту та вимогам ст. 240 КПК України не відповідає, і при цьому, відеозапис слідчого експерименту суд не досліджував.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_16 , оскільки останній помер, що підтверджується наявним у матеріалах кримінального провадження актовим записом про смерть № 397 від 13.03.2024.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які частково підтримали подані ними апеляційні скарги та просили пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши таке нижче від найнижчої межі, промову прокурора, який вирок суду першої інстанції вважав законним та обгрнутованим і просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягаю частковому задоволенню, з таких підстав.

-3-

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання свідків та письмові докази.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник висловили позицію про те, що ними не заперечуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 186 КК України. Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що визнає свою вину, щиро кається у вчиненому, обіцяє більше не вчиняти подібного. З цих підстав, сторона захисту просила пом`якшити обвинуваченому покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України.

Тому, колегія суддів уважає встановленим факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за обставин, зазначених в оскарженому вироку, оскільки такі сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Оцінюючи доводи сторони захисту про пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене

-4-

кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне

-5-

покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вважається не судимим відповідно до ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та обіцяв більше такого не повторювати, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває, викрадений мобільний телефон було повернуто потерпілому, тобто спричинену діями ОСОБА_6 майнову шкоду було усунуто. При цьому, обставини, які б обтяжували покарання, та відомості, які б характеризували ОСОБА_6 з негативної сторони, відсутні.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, факту визнання ним вини та щирого каяття, а також фактичних обставин, за яких вчинено кримінальне правопорушення та вартості викраденого мобільного телефону, який було повернуто потерпілому, а саме 370 грн, апеляційний суд вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, а саме позбавлення волі на строк 03 (три) роки, яке належить відбувати реально.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-караних діянь, так і особі обвинуваченого, та сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

За таких обставин апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 зміні у частині призначення покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408-409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2024 щодо ОСОБА_17 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_18 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

У решті вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2024 щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді