Провадження №: 1-кп/752/1469/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисниці ОСОБА_9 ,

провівши в приміщенні суду у місті Києві відкрите судове засідання з розгляду кримінального провадження № 0000487, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , українки, громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, незаміжня, офіційно непрацевлаштована, не має на утриманні малолітніх дітей, внутрішньо переміщена особа, раніше не судима;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1, 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_8 , українця, громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Макіївці Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , освіта вища, одружений, непрацевлаштований, внутрішньо переміщена особа, раніше не судимий;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 26.02.2022, у ОСОБА_7 , яка проживала у квартирі АДРЕСА_3 разом зі своїми батьками, а також у її батька ОСОБА_8 виник кримінально-протиправний умисел направлений на незаконне проникнення до житла, а саме: до квартири АДРЕСА_2 та яка належала громадянці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2010.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були обізнані з тим, що власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 у липні 2021 року залишила територію України та мешкає за кордоном, тоді як її зазначена вище квартира знаходиться у стані, придатному до проживання та з зачиненими на замки дверима, що унеможливлювало проникнення до цієї квартири сторонніх осіб.

Реалізуючи свій спільний протиправний та кримінально карний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, діючи умисно та цілеспрямовано, грубо порушуючи принцип недоторканості права власності, приписи ст. 30 Конституції України, де визначено, що кожному гарантується недоторканність житла та закріплено недопустимість проникнення до житла, інакше як за вмотивованим рішенням суду, без існування невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, без можливого іншого, встановленого законом, порядку проникнення до житла, перебуваючи в коридорі біля квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 примусово відчинили замки на вхідних дверях та зайшли до квартири, тим самим вчинили незаконне проникнення до житла, яке на той час належало ОСОБА_5 . Після вказаних дій, ОСОБА_7 розпочала проживати у цій квартирі та користуватися нею.

Своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_7 незаконно проникла до житла за попередньою змовою групою осіб та визнається винуватою у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, у невстановлений у ході досудового розслідування час і місці, проте не пізніше 26.02.2022, у ОСОБА_7 виник інший протиправний умисел, спрямований на підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, а саме: документів, які б створювали враження про те, що між ОСОБА_5 та нею ( ОСОБА_7 ) виникли правовідносини найму квартири АДРЕСА_2 . А тому, з метою прикриття своїх протиправних та кримінально-карних дій, що виразилися у незаконному проникненні до житла, реалізуючи цей умисел, ОСОБА_7 , у невстановленому досудовим розслідування місці, та час, проте не пізніше 26.02.2022, власноручно внесла до бланків офіційних документів - договору оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 від 12.09.2023, акта прийому-передачі квартири до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023 та розписки по отриманню грошових коштів до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, рукописний текст, що містить неправдиві відомості про оренду цієї квартири на термін до 12 серпня 2026 року, про прийом-передачі квартири та про сплату орендної плати у сумі 60 000,00 грн.

Своїми умисними проти правними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України та визнається винуватою у підробленні іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою.

У зв`язку з тим, що потерпіла ОСОБА_5 вживала в рамках правого поля заходи, спрямовані на виселення ОСОБА_7 з власної (на той час) квартири, зокрема, зверталася з заявами до правоохоронних органів, з цивільним позовом про виселення, тоді як ОСОБА_7 не бажала покидати квартиру, що належала потерпілій та не бажала виселятися, у неї у невстановлений органом досудового розслідування час та місці виник кримінально-протиправний умисел на використання завідомо підроблених документів, а саме: вищевказаного договору оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 від 12.09.2023, акта прийому-передачі квартири до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023 та розписки по отриманню грошових коштів до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023.

Реалізуючи цей умисел, маючи на меті викривити дійсні обставини та продовжувати проживати у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 06.05.2024 о 19:07, перебуваючи у службовому кабінеті № 330 Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, особисто передала дізнавачу відділу дізнання Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, капітану поліції ОСОБА_10 , для використання у кримінальному провадженні, завідомо підроблені документи, а саме: договір оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 від 12.09.2023, акт прийому-передачі квартири до Договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, розписку по отриманню грошових коштів до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, тим самим вчинила використання завідомо підробленого документа.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Судом визнано доведеним, що у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 26.02.2022, у ОСОБА_8 , який проживав у квартирі АДРЕСА_3 разом зі своєю сім`єю, а також у його дочки ОСОБА_7 , виник кримінально-протиправний умисел направлений на незаконне проникнення до житла, а саме: до квартири АДРЕСА_2 та яка належала громадянці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2010.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були обізнані з тим, що власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 у липні 2021 року залишила територію України та мешкає за кордоном, тоді як її зазначена вище квартира знаходиться у стані, придатному до проживання та з зачиненими на замки дверима, що унеможливлювало проникнення до цієї квартири сторонніх осіб.

Реалізуючи свій спільний протиправний та кримінально-карний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, діючи умисно та цілеспрямовано, грубо порушуючи принцип недоторканості права власності, приписи ст. 30 Конституції України, де визначено, що кожному гарантується недоторканність житла та закріплено недопустимість проникнення до житла, інакше як за вмотивованим рішенням суду, без існування невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, без можливого іншого, встановленого законом, порядку проникнення до житла, перебуваючи в коридорі біля квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 примусово відчинили замки на вхідних дверях та зайшли до квартири, тим самим вчинили незаконне проникнення до житла, яке на той час належало ОСОБА_5 . Після вказаних дій, ОСОБА_7 розпочала проживати у цій квартирі та користуватися нею.

Своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 незаконно проник до житла за попередньою змовою групою осіб та визнається винуватим у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не оспорювали фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнали свою вину, а тому, отримавши згоду сторін,суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням документів, що характеризують їх особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

У ході допиту обвинувачені надали показання, у яких підтвердили обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені в установчій частині вироку, зокрема у частині способу, дати, часу і місця вчинення.

Зокрема обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що у період часу після 26.02.2022 шляхом підбору замків, вони з батьком ОСОБА_8 увійшли до квартири АДРЕСА_2 , яка належала потерпілій ОСОБА_5 . Після цього вона стала нею користуватися і проживати у ній. Також мала намір підробити договір оренди цієї квартири, розписку про отримання коштів за оренду та акта приймання-передачі квартири. Дійсно внесла до цих документів неправдиві відомості.

Також обвинувачена не заперечила, що 06.05.2024 піж час свого допиту дізнавачем Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надала йому підроблені документи - договір оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 від 12.09.2023, акт прийому-передачі квартири до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023 та розписку по отриманню грошових коштів до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023.

З квартири, яка належала ОСОБА_5 і тепер перейшла у власність ОСОБА_11 ще не з`їхала, продовжує у ній проживати.

Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачена ОСОБА_7 свідомо і добровільно підтвердила, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, кваліфікацію свого діяння визнає, до свого вчинку ставиться негативно, засуджує власну поведінку, кається, розуміє, що вчинила неправильно і її дії є злочинними.

Покази обвинуваченої ОСОБА_7 узгоджуються з дослідженими судом документами в частині речових доказів (з`ясовано, що дійсно вона під час допиту передала слідчому документи, які є підробленими).

Обвинувачений ОСОБА_8 , проголошуючи показання, зазначив що їх родина є внутрішньо-переміщеними особами, виїхали з Донецької області через повномасштабне вторгнення та поселилися у квартирі АДРЕСА_3 . Дізналися, що власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_12 виїхала за кордон та не проживає в Україні та неначебто хотіла здати у найм йому цю квартиру. Проте цього не відбулося. Він з дочкою ОСОБА_7 підібрали ключі до замку квартири АДРЕСА_2 , проникли туди. Після цього там почала проживати дочка ОСОБА_7 , коштом родини робили у квартирі ремонт.

На уточнюючі запитання суду ОСОБА_8 підтвердив, що власниця (на той час) квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 не надавала їм згоду на проживання, договір з ними не укладала, тобто вони це зробили самовільно.

Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, до свого вчинку ставиться негативно, шкодує про вчинене і засуджує те, що сталося, кається, усвідомлює хибність своїх дій розуміє, що вчинив неправильно і його дії є злочинними.

Покази обвинуваченого ОСОБА_8 не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Скарг на правоохоронців від обвинувачених не надходило.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення обом обвинуваченим чи його зміни суд не вбачає і вході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не було встановлено.

Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1, 4 ст. 358 КК України та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішуючи питання про призначення міри покарання обвинуваченим суд враховує позицію сторін та представника потерпілої, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке не є тяжким злочином, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (потерпіла ОСОБА_5 залучала професійного адвоката для представлення її інтересів в Україні, зверталася до правоохоронних органів та суду з цивільним позовом про виселення, несе витрати на оплату професійної правничої допомоги), поведінку обвинувачених після вчинення правопорушення та те, що ОСОБА_7 продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_2 , суспільну значимість непорушності права власності, особу кожного винного, які є раніше не судимі, не працевлаштовані офіційно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають, є осудними, винуватість визнали.

Щодо посилань прокурора, обвинувачених та захисниці на щире каяття ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та визнання ними своєї винуватості, то суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, і, насамперед, припинення протиправної поведінки. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину може мати своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Наразі, обвинувачена ОСОБА_7 продовжує проживання у квартирі АДРЕСА_2 , яку потерпіла ОСОБА_5 продала громадянину ОСОБА_11 , та посилається на те, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02.10.2025 про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у користуванні майном та виселення оскаржене в апеляційному порядку. Безумовно, апеляційне оскарження судового рішення - це право особи, проте за умов визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 162, ч. 1, 4 ст. 358 КК України в межах цього кримінального провадження, подальше проживання у квартирі є свідченням зневаги до права власності інших осіб, адже реалізація права на апеляційне оскарження цілком можливо і при звільненні вищевказаної квартири.

Зважаючи на викладене, аналізуючи у тому числі і процесуальну поведінку обвинувачених, суд бере до уваги лише усвідомлення обвинуваченими наслідків протиправно-карних дій у виді кримінального засудження, зміни у способі життя через необхідність прибуття до суду і виконання процесуальних обов`язків, але не вбачає щирої прикрості та готовності нести покарання за вчинене. У зв`язку з цим, такий процесуальний інститут як щире каяття судом не видається за можливим до застосування.

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказані, судом не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим покарання у межах санкції статті (частини статті) кримінального закону, за яким вини визнаються винуватими.

Щодо пані ОСОБА_7 при призначенні покарання застосуванню підлягають приписи ч. 1 ст. 70 КК України, в тому числі щодо штрафу, який не підлягає складанню, проте може бути поглинутий.

При цьому суд знаходить можливість звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України та з покладенням на них обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку суду виправлення обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства з огляду наявність захворювань, що підтверджені документально, наявність вищої освіти та певного соціального статусу, позитивні характеристики, відсутність попередніх судимостей, а також вік обох.

Призначаючи покарання, суд відхиляє клопотання захисту про застосування до Степановичів штрафу як єдиного виду покарання, адже майнові витрати не становитимуть для обвинувачених ні виправної, ні виховної, ні карної, ні превентивної функції з огляду на сутність вчиненого, наявність фінансових ресурсів, про що зазначав ОСОБА_8 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

У порядку ст. 124 КПК України на обвинувачених покладаються документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження (почеркознавча експертиза) покладаються на ОСОБА_7 .

Доля речових доказів вирішується відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

Питання запобіжного заходу після надходження обвинувального акта до суду не вирішувалися та підстав для застосування запобіжних заходів до набрання вироком законної сили не вбачається.

Керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи (у разі офіційного працевлаштування).

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити їй покарання

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

-за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи (у разі офіційного працевлаштування).

Скасувати арешт на накладний за ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15.05.2025 та 30.09.2024 у справі № 752/9838/24, на договір оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 від 12.09.2023, акт прийому-передачі квартири до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, розписку про отримання грошових коштів до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, жорсткий диск марки "WD 4 TB" із серійним номером WCC4E1917191, ноутбук чорного кольору марки "Lenovo" із номером 03260-310-697-801.

Речові докази, а саме:

- договір оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 від 12.09.2023, акт прийому-передачі квартири до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, розписку про отримання грошових коштів до договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2023, зберігати в матеріалах кримінальної справи № 752/25663/24;

- жорсткий диск марки "WD 4 TB"із серійним номером WCC4E1917191, який поміщено до спец пакету серії WAR № 1228538, ноутбук чорного кольору марки "Lenovo" із номером 03260-310-697-801, залишити у володінні/користуванні/розпорядженні ОСОБА_7 ;

- об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 55,8 квадратних метрів, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , залишити у володінні/користуванні/розпорядженні належного власника;

- відеозапис із назвою "WhatsApp Video 2024-10-24 at 10.40.48", поміщений на USB-накопичувач чорного кольору, що зберігається в матеріальних кримінального провадження № 0000487 в камері схову Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (м. Київ, вул. Голосіївська, 15) зберігати за правилами зберігання речових доказів.

Стягнути зі ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження за висновком № СЕ-19/111-24/60180-ПЧ від 22.10.2024 у сумі 6 367 (шість тисяч триста шістдесят сім) грн 20 коп.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1