Провадження 1-кп/524/317/25
УХВАЛА

19.11.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кременчука Полтавської області об`єднане кримінальне провадженнявідносно вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.4, ст. 296 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави , оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що обвинувачений може ухилитись від явки до суду, також скоїв кримінальний проступок та тяжке кримінальне правопорушення, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків, які не допитані судом , немає міцних соціальних зв`язків .

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, потерпілої ОСОБА_6 ,яка підтримує заявлене прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів , захисника ОСОБА_4 , яка заперечує щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , вважає, що прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені, оскільки ОСОБА_5 має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітню дитину та мати, яка є особою з інвалідністю 2 групи, від явки до органів досудового розслідування та суду не ухилявся,тому просить суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт , обвинуваченого ОСОБА_5 , який просить суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з визначенням розміру застави , так як він ніяких насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_7 не вчиняв , також його знаходження в слідчому ізоляторі м. Полтава небезпечне для його життя у зв`язку з тим, що російською федерацією раніше наносились удари БПЛА по слідчому ізолятору, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 331 ч.1 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.331 ч.3 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років ( п.4 ч.2 ст. 183 КПК України).

Як вбачається із ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29.09.2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 27.11.2025 року.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.186 ч.4, ст.296 ч.1 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином та кримінальним проступком, за вчинення яких, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання за ст.186 ч.4 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, за ст.296 ч.1 КК України у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, йому висунуте обвинувачення у вчинені кримінальних правопорушень в період іспитового строку , на шлях виправлення не став, офіційно не працює, немає постійного джерела до існування, знаходячись на волі він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які не допитані судом та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим вище зазначене свідчить про наявність ризиків переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливості скоювати інші злочини. Суд вважає недостатнім застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, а тому відносно обвинуваченого необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та є підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме з 19.11.2025 року до 17.01.2026 року включно.

Відносно заперечень захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про про продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то суд беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, наявності ризиків, визначених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які суд вважає є доведеними прокурором, і які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш мякого запобіжного заходу чим триманян під вартою.

Вказані прокурором у клопотанні ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, вважає суд не перестали існувати та істотно не зменшуються через наявність у ОСОБА_5 неповнолітньої дитини та матері, яка є особою з інвалідністю 2 групи, а також інших даних про особу обвинуваченого, на які вказує захисник.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_5 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду , не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст. 183 ч.3 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки один із злочинів у якому висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 , а саме за ст.186 ч.4 КК України вчинений із застосуванням насильства, то суд вважає не визначати у даному кримінальному провадженні при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заставу.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі №3-208/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст.177,178,194,314-316,369,392,394ч.5,ст.395ч.2п.1-1 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Клопотання, заявлене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме з 19.11.2025 року до 17.01.2026 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із визначенням розміру застави - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Головуючий суддя : ОСОБА_8