Провадження № 11-кп/4808/74/26
Категорія ст. 422-1 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20.11.2025 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України

в с т а н о в и в :

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

1.1. Клопотання прокурора задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.01.2026 року включно, без визначення розміру застави.

1.2. Ухвала мотивована тим, що ризики, які передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не відпали, а тому суд вважав за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

2. Доводи апеляційної скарги захисника.

2.1. Події, що інкримінуються, виникли на ґрунті сімейних та майнових відносин між колишнім подружжям, які уклали усний договір про поділ спільного майна (квартир та автомобілів), що свідчить про відсутність умислу на вимагання.

2.2. Дії обвинуваченого кваліфіковано неправильно за ст. 189 (вимагання) та ст. 186 КК України, тоді як, на думку захисту, в діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України, у чому обвинувачений визнає себе винним.

2.3. Обвинувачений дійшов порозуміння з потерпілою (колишньою дружиною), яка склала нотаріальну розписку про відсутність претензій та не заперечує проти зміни запобіжного заходу на більш м`який.

2.4. Оскільки потерпіла офіційно заявила про відсутність претензій та примирення, а судово-медична експертиза підтвердила відсутність у неї тілесних ушкоджень, ризик незаконного впливу на неї відсутній.

2.5. Обвинувачений має постійне місце проживання, офіційно одружений (нова сім`я), має на утриманні новонароджену дитину та дитину від першого шлюбу, а також є директором ТзОВ «Ньорд».

2.6. Ризик втечі обґрунтовується слідством лише тяжкістю можливого покарання, що є абстрактним твердженням і суперечить практиці ЄСПЛ без наведення конкретних фактів (підозрюваний має житло, родину і роботу в Україні).

2.7. Обвинувачений є потерпілим у резонансному кримінальному провадженні, де існує реальна загроза його життю, а тримання під вартою перешкоджає реалізації його прав у тій справі та наражає на небезпеку.

2.8. Цілодобовий домашній арешт із носінням електронного браслета є достатнім заходом для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого.

2.9. Суд першої інстанції не навів конкретних фактів, які б виправдовували продовження тримання під вартою, та не розглянув належним чином можливість застосування м`якших запобіжних заходів, що є порушенням Конвенції про захист прав людини.

Враховуючи наведені обставини просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням процесуальних обов`язків.

3. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

3.1. Суд першої інстанції проігнорував докази захисту щодо медичних документів, зокрема те, що довідка з діагнозом під знаком питання («? струс») не є встановленим фактом, а судово-медична експертиза №531 підтверджує відсутність тілесних ушкоджень.

3.2. В діях обвинуваченого відсутні ознаки грабежу, оскільки сейф та майно, що в ньому знаходилось (годинники, документи), належать самому обвинуваченому, а вилучення власного майна не утворює складу злочину .

3.3. Ключовий елемент грабежу заволодіння чужим майном відсутній, так як не було насильства чи посягання на майно потерпілої.

3.4. Відсутній склад злочину «вимагання», оскільки між сторонами існувала усна домовленість про поділ спільно нажитого майна, що переводить конфлікт у площину цивільно-правових відносин, а не кримінальних .

3.5. Суд не врахував, що обвинувачений здійснював ремонт у квартирі за власний кошт після розлучення, що підтверджується чеками та показаннями, і це свідчить про майновий характер спору.

3.6. Суд проігнорував факти повного фінансового забезпечення потерпілої та спільної доньки з боку обвинуваченого, а також відмовив у клопотанні про доступ до банківських рахунків для підтвердження переказів коштів.

3.7. Суд не взяв до уваги міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, такі як наявність дружини та двох малолітніх дітей, постійне місце проживання, позитивні характеристики з роботи та від міського голови, а також волонтерську діяльність.

3.8. Обтяжуюча обставина «в умовах воєнного стану» застосована незаконно та штучно, оскільки події не пов`язані з використанням зброї чи шкодою обороноздатності держави.

3.9. Прокурор вводить суд в оману щодо «неодноразової судимості», оскільки ст. 391 КК України була застосована як дисциплінарний інструмент тиску в колонії, а не як новий злочин.

3.10. Посилання суду на інше кримінальне провадження як на ризик є безпідставним, оскільки обвинувачений має там статус лише підозрюваного, а саме провадження є наслідком тиску на його бізнес .

3.11. Під час розгляду клопотання було порушено принцип змагальності та право на захист: суд не розглядав клопотання захисту, перебивав пояснення та не оцінив жодного доказу сторони захисту .

3.12. Ризик впливу на потерпілу чи свідків відсутній, і обвинувачений зобов`язується не контактувати з ними та дотримуватися умов альтернативного запобіжного заходу

Просить оскаржену ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (цілодобовий або нічний домашній арешт, особиста порука, застава або інший захід, передбачений КПК України).

4. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

4.1. Сторона захисту доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

4.2. Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржену ухвалу залишити без зміни. Вказав, що до обвинуваченого вже було застосовано заставу в іншій справі, однак він її умови порушив і вчинив дії, які йому поставлені у вину в цьому провадженні.

5. Мотиви апеляційного суду.

5.1. Нормою ч. 1 ст. 194 КПК України (КПК) на суд покладено обов`язок установити: 1) обґрунтованість підозри (ст. 177 КПК); 2) наявність ризиків (ст. 177 КПК); 3) можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів (ч.1. ст. 183 КПК).

5.2. Обґрунтованість обвинувачення.

Оцінка обґрунтованості обвинувачення поза компетенцією апеляційного суду, оскільки провадження на розгляді по суті в суді першої інстанції.

5.3. Щодо ризиків і можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів (грабіж та вимагання в умовах воєнного стану), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами, зокрема наявністю судимостей та характером висунутого обвинувачення, вона вказує на реальність ризику переховування від суду з метою уникнення суворої відповідальності. Крім того, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в іншому кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави. 17.04.2024 обвинувачений був звільнений з-під варти під заставу 605 600 грн, однак вже 19.04.2024 вчинив діяння, за яким йому пред`явлено обвинувачення. (т.1, а.п. 42.)

Суд вірно встановив, що ризики впливу на потерпілу та свідків залишаються актуальними, оскільки свідки ще не допитані судом.

Наявність нотаріальної заяви від потерпілої про відсутність претензій не нівелює процесуальні ризики, позаяк правова оцінка обставин справи на момент розгляду апеляції перебуває у виключній компетенції суду першої інстанції.

Тому і посилання захисту на необхідність перекваліфікації дій на ст. 355 КК України не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Порушень судом першої інстанції вимог КПК або Конвенції про захист прав людини (зокрема ст. 5, 6) не встановлено.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20.11.2025 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала не оскаржується.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5