Справа № 233/9102/19
Провадження № 1-кп/932/927/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

25 грудня 2025 року колегія суддів Шевченківського районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Мошково, Мошківського району Новосибірської області, Російська Федерація, молдованин, громадянин Молдови, з середньою технічною освітою, судимий 27.03.2013 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.187 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 03.06.2019 на підставі ст.81 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців 21 день, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , обвинуваченому за ст. 115 ч.2 п.9, ст. 128 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст. 115 ч.2 п.9, ст. 128 КК України.

В судовому засіданні у зв`язку зі спливом строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_9 , та продовженням існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу на 60 днів без визначення розміру застави.

Обгрунтовуючи ризики, прокурор посилається на характер та особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого п. 9 ч.2 ст.115 КК України, обумовлену суворістю покарання, визначеного законом у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, відсутністю у нього постійного місця проживання в Україні, стійких соціальних зв`язків з державою, в якій він піддається переслідуванню, постійного і офіційного джерела доходу та його схильністю до вчинення кримінальних правопорушень. Зазначаючи та те, що обвинувачений може вдатися до вчинків, направлених на переховування від суду, незаконного впливу на ще не допитаних судом свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення, що перешкоджатиме судовому розгляду або ж створить загрозу для суспільства, прокурор просить суд його клопотання задовольнити, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та усунути існуючі ризики.

Обвинувачений ОСОБА_9 і його захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечували, просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений стверджував, що він не є тією особою, якій пред`явлено обвинувачення у даному кримінальному провадженні, та що він незаконно тримається під вартою. Не погоджуючись з клопотанням прокурора, вважав, що таке клопотання йому, як особі іншої держави, мало бути вручено не менш ніж за п`ятнадцять днів, що надало б йому можливість більш ефективно підготуватися до свого захисту. Підтвердив, що постійного місця проживання в Україні, сталих соціальних зв`язків з Україною та осіб, які б могли гарантувати його належну процесуальну поведінку в разі застосування до нього домашнього арешту він не має.

Беззаперечних доказів, які б вказували на те, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, передбачені ст.177 КПК України, стороною захисту суду не надано.

Вислухавши думки сторін та надавши оцінку обставинам, з якими закон пов`язує продовження запобіжного заходу, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам переховування від суду та (або) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду вказаного питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Порядок продовження строку тримання під вартою регулюється статтею 199 КПК України, згідно положень якої прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, має навести і довести перед судом, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Надавши оцінку наведеним прокурором ризикам, колегія суддів дійшла висновку про їх існування та доведеність, незважаючи на те, що з дати вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час.

Оцінюючи ризик можливого переховування від суду, колегія суддів враховує характер і обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, його високу суспільну небезпечність, суворість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі доведення його винуватості, відсутність у нього в Україні постійного місця проживання та міцних соціальних і сімейних зв`язків, і доходить висновку, що вказані обставини з урахуванням розуміння обвинуваченим невідворотності покарання можуть спонукати його до переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього, в разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, зазначений ризик значно посилюється введенням в Україні воєнного стану, що разом з відсутністю у обвинуваченого постійного місця проживання в Україні ускладнить або зробить взагалі неможливим контроль за його поведінкою.

Обговорюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним Кодексом процедури отримання їх показань, яка базується на принципі безпосередності, і з огляду на зв`язки обвинуваченого зі свідками, стадію судового провадження, також вважає цей ризик існуючим.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який вже вдруге притягується до кримінальної відповідальності і має не зняту і не погашену судимість за попереднім вироком, його майновий стан, відсутність офіційного працевлаштування, сталого джерела доходу, відсутність будь-яких інших беззаперечних стримуючих факторів, які б утримували його від протиправних дій, колегія суддів вважає цілком існуючим і ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Обставин, які б свідчили про те, що названі прокурором ризики втратили свою актуальність та необхідність у раніше застосованому до обвинуваченого запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, колегією суддів не встановлено.

Тому, на думку колегії, з врахуванням суспільного інтересу та завдань кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час залишається необхідним і пропорційним заходом, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою, так як застосування більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням вище викладених обставин може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків.

Доказів того, що домашній арешт, на застосуванні якого наголошувала сторона захисту, або будь-який інший з числа більш м`яких, міг би ефективно і достатньо гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та міг би протистояти існуючим ризикам, стороною захисту не надано, а колегією суддів не встановлено. Твердження обвинуваченого про те, що задля його ефективного захисту прокурор мав би вручити йому клопотання за п`ятнадцять днів, колегія суддів відхиляє як таке, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, так як згідно ч.1 ст.199 КПК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою прокурор має право подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Попередньою ухвалою суду від 11.11.2025 строк тримання під вартою визначено до 09.01.2026 включно. Згідно розписки обвинуваченого ОСОБА_9 , клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою як на українській мові, так і в перекладі на російську, отримано ним 16.12.2025, що не вимагало додаткового часу для ознайомлення з ним до проведення судового засідання, призначеного на 25.12.2025, та не вказує на порушення встановленого законом процесуального строку, передбаченого ч.1 ст.199 КПК України. Окремих процесуальних строків для вручення клопотань про продовження строку запобіжного заходу особам зі статусом іноземця закон не передбачає.

Що стосується висунутої обвинуваченим версії, яка виникла після скасування апеляційною інстанцію постановленого відносно нього вироку, яким його було засуджено до довічного позбавлення волі, про те, що він є не ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 і що обвинувачення йому висунуто безпідставно, так як злочинів він не вчиняв, колегія суддів зазначає, що докази у справі ще не досліджені і не оцінені, сам обвинувачений показань ще не давав, тому твердження обвинуваченого є передчасними.

На підставі викладеного та керуючись ст. 176, 177, 183, 331, 369, 376 КПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу -задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 п. 9 ст.115, ст. 128 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» по 22 люте 2026 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Резолютивна частина ухвали проголошена 25 грудня 2025 року, повний текст ухвали оголошено 26 грудня 2025 о 12.45 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3