Номер провадження: 11-сс/813/1553/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали провадження за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 08.07.2025 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 в інтересах Міністерства Юстиції України на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві (з дислокацією у м. Одесі) ОСОБА_7 від 31.08.2024 про закриття кримінального провадження № 0000377 від 14.06.2023 року.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим було проведено повний обсяг дій, під час яких здобуто достатньо доказів для прийняття процесуального рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді представник Мін`юсту ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Обґрунтовуючи поважність причини строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді надійшла на адресу Міністерства Юстиції України 31.07.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні скарги Міністерстві юстиції України, не досліджував, а ні матеріалів кримінального провадження, які були надані до суду слідчим ТУ ДБР, а ні обставин, які були викладені заявником ОСОБА_8 у його скарзі № 28586/21 до ЄСПЛ, в якій він скаржився на неналежні умови тримання його під вартою у державній установі «Одеській слідчий ізолятор», а ні обставини, встановлені у рішенні ЄСПЛ у справі «Єрмоленко та інші проти України» (на виконання якого з Державного бюджету України було сплачено грошові кошти в сумі 7400 євро, в результаті чого заподіяно істотної шкоди державним інтересам), а ні власне постанову слідчого про закриття кримінального провадження яка була оскаржена Міністерством юстиції України.

Слідчий суддя ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні скарги Мін`юсту, не взяв до уваги те, що слідчим в рамках даного досудового розслідування не було виконано всі необхідні слідчі (розшукові) та/або інші процесуальні дії з приводу з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діях службових осіб ДУ «Одеській слідчий ізолятор», в тому числі, не було допитано у якості свідків осіб, які утримувались разом із заявником у ДУ «Одеській слідчий ізолятор», стосовно умов тримання таких осіб, також не було допитано службових осіб ДУ «Одеській слідчий ізолятор», не було перевірено обставин про належне (неналежне) виконання службовими особами ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» своїх службових обов`язків та сумлінне (несумлінне) ставлення до них.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Представник Міністерства Юстиції України ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила здійснювати апеляційний розгляд за її відсутності, просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України (далі КПК) кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена 08.07.2025 року, при цьому представник Міністерства Юстиції України в судовому засіданні присутнім не був.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про те коли саме копія оскарженої ухвали слідчого судді була направлена на адресу Міністерства Юстиції України.

Викладені обставини не спростовують доводи представника ОСОБА_5 про те, що ухвала слідчого судді надійшла на адресу Міністерства Юстиції України 31.07.2025 року.

Цього ж дня апеляційна скарга була сформована представником в підсистемі «Електронний суд» та направлена на електрону адресу Одеського апеляційного суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 08.07.2025 року був пропущений представником Міністерства Юстиції України з поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 1 ст.303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час здійснення досудового розслідування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Частиною 4 ст.284 КПК України передбачено, що про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією у м. Одесі) ОСОБА_7 від 31.08.2024 року було закрито кримінальне провадження № 0000377 від 14.06.2023.

Представник Міністерства Юстиції України ОСОБА_6 оскаржив постанову про закриття кримінального провадження до слідчого судді, в порядку ст.303 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчий суддя відмовив в задоволенні скарги представника Міністерства Юстиції України посилаючись на те, що слідчим було проведено повний обсяг слідчих дій, під час яких здобуто достатньо доказів для прийняття процесуального рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів дійшла висновку про те, що слідчий суддя допустив формальний підхід до розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження з огляду на таке.

Колегія суддів звертає увагу, що ключове місце в системі оскарження рішень органу досудового розслідування та прокурора належить предмету дослідження, зокрема обставин, які повинні слугувати підставою для задоволення скарги або для відмови в її задоволенні.

Крім того, колегія суддів вважає, що під час розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, окрім забезпечення участі прокурора та слідчого в судовому засіданні, які мають доводити законність прийняття процесуального рішення, зобов`язаний витребувати від органу досудового розслідування/дізнавача матеріали кримінального провадження та дослідити їх, з метою перевірки доводів скарги.

У даній справі, поза увагою слідчого судді залишилися положення процесуального закону, відповідно до яких слідчий суддя уповноважений здійснювати судовий контроль, зокрема перевіряти законність прийняття рішень щодо закриття кримінального провадження. При цьому, забезпечення дотримання засад змагальності, верховенства права та законності у процесі проведення досудового розслідування, є головним орієнтиром слідчого судді.

Такий висновок апеляційного суду кореспондується з вимогами ч.ч.1,2 ст.22 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Водночас із мотивувальної частини оскарженої ухвали та журналу судового засідання вбачається, що слідчий суддя не дотримався визначеної законом процедури розгляду скарги, оскільки обмежився лише заслуховуванням пояснень слідчого, однак не витребував та не дослідив матеріали кримінального провадження №0000377, з метою перевірки доводів представника Міністерства Юстиції України про те, що слідчим в рамках даного досудового розслідування не було виконано всі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з приводу з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діях службових осіб ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Застосований підхід слідчого судді до розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження свідчить про фактичне незабезпечення слідчим суддею процесуальної реалізації положень КПК щодо застосування належної правової процедури в частині порядку та обсягу перевірки законності прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував правові висновки Другої судової палати ККС у складі ВС у постанові від 24.11.2020 року (справа №264/7638/19), в якій касаційний суд визнав порушенням права на справедливий суд, який унеможливлює перевірку законності та обґрунтованості процесуального рішення, без отримання витребуваних та дослідження матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, обставини даної справи свідчать про недотримання слідчим суддею вимог процесуального закону щодо повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та перевірки доказів, що не давало слідчому судді в необхідній та достатній мірі встановити обставини справи для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення, які полягали у неналежному забезпеченні гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників процесу та недотримання визначеної законом процедури судочинства визнаються апеляційним судом істотними (ч.1 ст.412 КПК) та такими, що тягнуть за собою скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою ст.412 цього Кодексу.

Оскільки діючий КПК не регулює дії апеляційного суду у разі встановлення істотних порушень вимог КПК України, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та з урахуванням неможливості прийняття апеляційним судом остаточного рішення по суті справи, зокрема в зв`язку з відсутністю фактичного належного розгляду скарги по суті в суді першої інстанції (слідчий суддя не витребував та не дослідив матеріали кримінального провадження) та фактичною відсутністю правової оцінки наявності підстав для скасування рішення слідчого, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, що регламентовано положеннями ч.6 ст.9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, оскільки відповідно до матеріалів судової справи слідчим суддею не досліджувались матеріали кримінального провадження №0000377, що свідчить про фактичну відсутність належного розгляду в суді першої інстанції скарги, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи скарги представника Міністерства Юстиції та прийняти рішення по суті скарги, оскільки протилежне суперечитиме принципу інстанційності судового розгляду.

Під час нового розгляду слідчому судді необхідно звернути увагу на практику Верховного Суду щодо повноважень слідчого судді під час розгляду скарг на рішення слідчого та зобов`язання його вчиняти певні дії, розглянути скаргу забезпечивши участь сторін кримінального провадження та прийняти законне та обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_5 , скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд скарги в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м.Одеси від 08.07.2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , в інтересах Міністерства Юстиції України на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві (з дислокацією у м.Одесі) ОСОБА_7 від 31.08.2024 про закриття кримінального провадження № 0000377 від 14.06.2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 , в інтересах Міністерства Юстиції України на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві (з дислокацією у м.Одесі) ОСОБА_7 від 31.08.2024 про закриття кримінального провадження № 0000377 від 14.06.2023 року, в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4