КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4796/2025
ЄУН: 761/1656/24 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000907 щодо ОСОБА_8 , якийобвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 серпня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року у справі № 761/16506/24, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Захисник зазначає, що суд першої інстанції, під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без доказів, яким воно обґрунтовується, порушив право обвинуваченого на справедливий суд, не надав щойно «вступившому» у справу захиснику - адвокату ОСОБА_7 достатньо часу на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження задля надання ефективного захисту обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав позицію захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, дослідивши наявні матеріали, а також долучені стороною захисту під час апеляційного розгляду, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000907 від 29 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором у кримінальному проваджені на стадії судового розгляду заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29 лютого 2024 року ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та поєднаного з проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану приблизно, дістав предмет зовні схожий на пістолет та тримаючи його у правій руці, шляхом вільного доступу, через вхідні двері, зайшов до приміщення ТОВ «ФК Money Republic», розташованого у м. Києві, по пр.. Берестейському, 35, у якому відбувається обмін валют, та здійснив напад на ОСОБА_10 , приставивши об`єкт, зовні схожий на пістолет до скроні ОСОБА_10 , почав наносити їй тілесні ушкодження, наносивши удари руками в область голови та грудей, повалив останню на підлогу, у цей час вимагаючи у ОСОБА_10 віддати йому грошові кошти, продовжуючи наносити їй тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я. Після чого, продовжуючи погрожувати ОСОБА_10 та, наказавши останній не вставати з підлоги, ОСОБА_8 , рукою відкрив жіночу сумку потерпілої, звідки взяв грошові кошти у сумі 300 (триста) гривень, які поклав собі до кишені та разом з ними покинув приміщення ТОВ «ФК Money Republic», після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Прокурор вказав про те, що метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор просить врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинене кримінальне правопорушення, тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, соціальні зв`язки обвинуваченого.

На переконання прокурора, встановлені раніше ризики а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, є актуальними. Так, прокурор зазначає, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який санкцією статті передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, і, як вказує прокурор, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки суворість покарання може спонукати обвинуваченого переховуватись від суду.

Окрім того, як наголошує прокурор, є реальним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не працює, не має джерела доходів, притягується до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 129 КК України, та наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що на переконання прокурора свідчить про продовження ОСОБА_8 злочинної діяльності, небажання останнього стати на шлях виправлення, відсутність каяття у скоєному правопорушенні. Вказані обставини з негативного боку характеризують обвинуваченого як особу, схильну до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень у майбутньому, та свідчать про реальність ризику вчинення іншого злочину.

Також прокурор посилається на те, що ухвалою Кіровського районного суду м. Донецька надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 буде переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у провадженні, а також намагатись затягувати проведення судового розгляду у розумні строки, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м яких запобіжних заходів до нього ніж тримання під вартою. Прокурор зазначає, що ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законною джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення кримінальних правопорушень.

Окремо прокурор вказує про те, що на теперішній момент є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідків по даному кримінальному провадженню з метою зміни ними показань, оскільки, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження знає їх анкетні дані, зазначене вище може свідчити про наявність ризику незаконного впливу на вказаних осіб.

За встановлених обставин прокурор вважає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник не висловився щодо заявленого прокурором клопотання, а обвинувачений заперечував щодо продовження строку тримання під вартою.

За результатами розгляду клопотання суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив тримання обвинуваченого під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції врахував відомості, які характеризують особу ОСОБА_8 , і, хоча останній є раніше не судимим, однак є фігурантом іншого кримінального провадження, на даний час обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину, поєднаного із проникненням в інше приміщення та погрозою застосування насильства відносно особи, що зазнала нападу, що свідчить про істотно високий ступінь суспільної небезпеки таких дій, та в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, на переконання суду, створює реальні ризики щодо можливості обвинуваченого, перебуваючи в умовах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи обізнаність обвинуваченого про потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, які, з огляду на стадію судового розгляду, мають надати свої показання в суді, суд дійшов висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на останніх з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, зважаючи, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, а отже не має стабільного джерела прибутків, обвинувачується у вчиненні корисливого правопорушення, на переконання суду, не виключається ризик вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень, зокрема аналогічних.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сукупність всіх цих обставин вказує на необхідність продовження відносно ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів враховує, що, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків,які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано,та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

З наявних у розпорядженні колегії суддів даних встановлено, що обвинувачений, 1983 року народження, уродженець м. Самарканд, Республіки Узбекистан, узбек, громадянин Республіки Узбекистан, з середньою освітою, не працюючий, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, санкція якого передбачає покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений, розуміючи невідворотність покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може ухилитись від суду.

Також колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, обставин, наведених прокурором на підтвердження наявності вказаного ризику та не спростованих стороною захисту у будь-який спосіб, стадію судового провадження, а саме, те, що потерпіла та свідки ще не допитані, що знайшло своє відображення і в оскаржуваній ухвалі, на переконання колегії суддів, на даному етапі судового провадження ризик впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати.

Окрім того, колегія суддів вважає небезпідставним висновок суду першої інстанції щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні й інших кримінальних правопорушень, на даний час йому інкримінується вчинення особливо тяжкого корисливого злочину, останній постійного місця роботи і постійного джерела доходу не має.

Окремо, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, стороною захисту не наведено.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 серпня 2025 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4