Справа № 461/9009/25
Провадження № 1-кс/461/7013/25
УХВАЛА
18.11.2025 року м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
власника майна ОСОБА_3
Слідчий просить суд накласти арешт на зазначений в клопотанні предмет виявлений та вилучений в ході проведення обшуку 12.11.2025, за адресою фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ), а саме в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: Мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 із карткою мобільного оператора Lifecell з н.т. НОМЕР_4 .
Клопотання вмотивоване наступним.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що громадянин України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_5 , після потрапляння в полон, пішов на співпрацю з окупаційними збройними силами рф, а саме перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану та приймає участь у бойових діях проти ЗС України.
Під час здійснення досудового розслідування, проведено комплекс слідчих (розшукових) дій, зокрема огляд Telegram-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », публікацію з відеозаписом під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », 25 лет, родом из Львовской области», виявлено особу схожу на громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розповідає про свою історію проходження військової служби в підрозділах Сил оборони України, а саме у НОМЕР_6 окремій механізованій бригаді, потрапляння в полон та мотиви свого рішення щодо співпраці з окупаційними збройними силами рф, а саме перехід на бік ворога та участь у бойових діях проти Збройних Сил України у складі підрозділу окупантів під назвою «батальйон имени ОСОБА_7 ».
Згідно відповіді на доручення слідчого від 22.10.2025, ОСОБА_6 підтримує зв`язок з рідним братом громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.11.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності громадянці України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( НОМЕР_1 ) було виявлено та вилучено наступні предмети, а саме: Мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 із карткою мобільного оператора Lifecell з н.т. НОМЕР_4 .
Слідчий у клопотанні зазначає, що вищевказані речі та предмети, що були вилучені під час обшуку, мають ознаки зазначені у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме засіб вчинення злочину та предмет, який зберіг на собі сліди правопорушення, тобто має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також є об`єктом проведення відповідних експертиз, під час яких планується отримати додаткові докази, щодо причетності особи до скоєння кримінального правопорушення.
Досудовим розслідування встановлено, що вищевказаний мобільний телефон, вилучений під час проведення обшуку є засобом вчинення кримінального правопорушення та є предметом, що зберігав на собі сліди його вчинення тобто відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки, в сукупності з іншими отриманими в ході досудового розслідування доказами, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме обставин вчинення кримінального правопорушення, осіб, причетних до його скоєння, часу та способу його вчинення.
12.11.2025 вищевказаний вилучений в ході обшуку предмет визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Слідчий вказує, що вищевказані предмети, речі та документи визнано речовими доказами, а тому накладення на них арешту являється обґрунтованим та запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі пошкодженню, знищенню або втраті майна. Арешт майна є необхідним також задля забезпечення в подальшому дослідження обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні.
Тому просить суд задовольнити клопотання.
Власниця майна ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечила проти накладення арешту на телефон. Пояснила, що телефон належить їй та вона є дружиною брата підозрюваного.
Слідчий в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_7 , після потрапляння в полон, пішов на співпрацю з окупаційними збройними силами рф, а саме перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану та приймає участь у бойових діях проти ЗСУ.
12.11.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності громадянці України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( НОМЕР_1 ) було виявлено та вилучено наступні предмети, а саме: Мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 із карткою мобільного оператора Lifecell з н.т. НОМЕР_4 .
Вилучений мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 із карткою мобільного оператора Lifecell з н.т. НОМЕР_4 під час проведення обшуку в житловій квартирі відповідно до постанови слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_4 від 12.11.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).
Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.
На переконання слідчого судді, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Клопотання слідчого про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Підставами накладення арешту є необхідність проведення експертиз, тому необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів шляхом накладання арешту.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.
Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права відчужувати, користуватись та розпоряджатись майном, яке було вилучене в ході проведення обшуку 12.11.2025 р. за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:
-належний ОСОБА_3 мобільний телефон Redmi Note 10, IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 із карткою мобільного оператора Lifecell з н.т. НОМЕР_4 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1