Справа № 331/7075/25
Провадження № 1-кс/331/2258/2025
УХВАЛА

іменем України

11.12.2025

Слідчий суддя Олександрівського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 № 0000568 від 03.04.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111 КК України про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді надійшло клопотання про арешт майна у якому зазначено, що Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000568 від 03.04.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що громадянин України ОСОБА_5 підозрюється у тому, що будучи проросійськи налаштованою особою, діючи умисно за попередньою змовою із своєю матір?ю ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не пізніше 04 серпня 2023 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) перебуваючи у м. Василівка, Василівського району Запорізької області, територія якого з 04.03.2022 і на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі за текстом зф держави-агресора рф), усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України та розуміючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, добровільно та ініціативно надав згоду на проведення підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану представнику іноземної держави - держави-агресора рф позивний «Amir», (встановлений як громадянин російської федерації ОСОБА_7 ), шляхом виконання завдань, спрямованих на збір та передачу інформації щодо місць дислокації (розташування) військової техніки, особового складу та результатів вогневих (ракетно-бомбових) уражень Сил оборони України, задіяних в протидії військовій агресії рф проти України розташованих на території Василівського та Запорізького районів Запорізької області, у тому числі смт. Степногірськ та його околиць, яку у період часу з 04.08.2023 по 27.12.2023 дотримуючись заходів конспірації отримував від ОСОБА_4 , яка в свою чергу отримувала від ОСОБА_6 та самостійно або через свою матір ОСОБА_4 передавав її представнику іноземної держави - держави-агресора рф, позивний «Amir» з метою аналізу, обробки та подальшого вогневого (ракетно-бомбового) ураження об?єктів дислокації (розташування) Сил оборони України представниками зф держави-агресора рф.

23.03.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури складено, а 27.03.2024 повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування, громадянин України

ОСОБА_5 у період з 24.02.2022 і по теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Василівка Запорізька області.

Відповідно до вимог ч.3 ст.111, ч.8 ст.135 та ч.1 ст.278 КПК України, 27.03.2024 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета Урядовий кур`єр) опубліковано відомості відносно повідомлення громадянина України ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 1 ст.170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

Відтак, санкцією ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачена можливість додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 є власником рухомого майна, а саме:

-транспортний засіб «MITSUBISHI LANCER» 2008 року, сірого кольору, з номерним знаком « НОМЕР_1 » та VIN-кодом « НОМЕР_2 ».

Окрім того, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження та знищення наведеного вище переліку майна ОСОБА_5 , тому з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, орган досудового розслідування вважає за доцільне, здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваного та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, на задоволенні клопотання наполягає.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого у судове засідання не перешкоджає його розгляду.

Фіксування розгляду клопотання технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних обставин.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000568 від 03.04.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111 КК України.

23.03.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури складено, а 27.03.2024 повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 додаткового (першого)протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено,що кожна фізична,або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше,як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом,або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 є власником рухомого майна, а саме:

-транспортний засіб «MITSUBISHI LANCER» 2008 року, сірого кольору, з номерним знаком « НОМЕР_1 » та VIN-кодом « НОМЕР_2 ».

Слідчий суддя вважає, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна, враховуючи і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співмірність обмеження.

На цей час існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно, може бути продано чи оформлено на іншу особу.

Незастосування накладення арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та беручи до уваги наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доведеність необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та належним чином обґрунтоване. Доведена необхідність такого арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Крім того, слідча суддя звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотанняслідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 № 0000568 від 03.04.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно підозрюваного підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

-транспортний засіб «MITSUBISHI LANCER» 2008 року, сірого кольору, з номерним знаком « НОМЕР_1 » та VIN-кодом « НОМЕР_2 ».

-

Виконання ухвали доручити співробітникам УСБУ в Запорізькій області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1