ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1891/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/63/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.128 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілої

адвоката ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Горянка Кременецького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим за статтею 128 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 33988 (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 38 (тридцять вісім) копійок та 6 140 (шість тисяч сто сорок) Євро завданої майнової шкоди та 200000 (двісті тисяч) гривень моральної (немайнової) шкоди.

Судом вирішено питання судових витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду, 30.03.2025 року близько 19:30 год. малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , разом із малолітньою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_1 , проходили по ґрунтовій дорозі, що веде від вулиці Радивилівська м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області в сторону лісу.

У цей час, у тому ж напрямку, проходив ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , вигулюючи собаку породи Німецька вівчарка по кличці «Хазар», кобель гладкошерстий, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» №3447-1V від 21.02.2006, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника.

Відповідно до п.1.4. Розділу IV Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку Почаївської міської об`єднаної територіальної, затверджених рішенням Почаївської міської ради №726 від 28.03.2017 (зі змінами), власники домашніх тварин зобов`язані вигулювати собак тільки у визначених місцях на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

Всупереч вказаним положенням, перебуваючи на ґрунтовій дорозі, що веде від вулиці Радивилівська м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області в сторону лісу 30.03.2025 близько 19:40 год. ОСОБА_9 , проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не застосовуючи при вигулі належного йому собаки, кобеля гладкошерстого, породи Німецька вівчарка намордник та відпустивши собаку з повідка, не забезпечив умов безпеки людей, унаслідок чого собакою здійснено напад на малолітню ОСОБА_11 ..

У результаті нападу собаки потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми обличчя у виді перелому кісток лицевого черепа зліва (багатоуламковий перелом верхньої щелепи на рівні альвеолярних відростків 2-5-го верхніх лівих зубів із поширенням лінії перелому на нижню стінку лівої верхньощелепної пазухи однойменної кістки), численних кусано-рваних ран обличчя (без уточнення локалізації), обох щічних ділянок, під оком (без уточнення локалізації), лобової та виличної ділянок справа, скальпованої рани верхньої губи зліва, численних кусаних поверхневих глибоких саден голови, травматичної екстракції (видалення) 22,23-го (2,3-го верхніх лівих) та неповного вивиху 24,25-го (4,5-го верхніх лівих) зубів, численних кусаних поверхневих глибоких саден верхніх кінцівок (без уточнення локалізації), які не були небезпечними для життя у момент заподіяння та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я, і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п.п. 2.2.1 (а,в), 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року про визнання його винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за статтею 128 КК України та стягненні з нього на користь ОСОБА_10 33 988 гривень 38 копійок та 6 140 Євро завданої майнової шкоди та 200000 гривень моральної (немайнової) шкоди і понесених судових витрат 20200 грн., зменшивши розмір сум, які підлягають до стягнення з нього у зв`язку із надмірною суворістю та невідповідністю його особі.

Апелянт вказує, що не погоджується із висновками суду, викладеними в оскаржуваному вироку від 29.10.2025, в частині розміру відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілій.

Вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджені матеріалами справи.

Зазначає, що цивільний позов визнав частково, вказав, що визнає ті матеріальні витрати, які підтверджені чеками, оскільки чеків на всю заявлену суму у потерпілих не було, тому погодився відшкодувати лише те, що було підтверджено документально.

Посилається на те, що суд у вироці не зазначив, що він відшкодував потерпілій частково моральну шкоду у розмірі 100000 грн., поза увагою суду залишився той факт, що 14 травня 2025 року законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 мати ОСОБА_14 надала йому розписку на 47000 грн., з яких 20000 грн. отримала раніше, а ще 27000 грн. взяла 14.05.2025, а в оскаржуваному вироку не зазначено цю суму грошових коштів.

Наголошує, що до розміру 33988,38 грн. суд включив понесення витрат на пальне для проїзду до лікувальних закладів, однак жодних доказів того, що потерпіла сторона фактично понесла такі витрати, у справі немає. Відсутні будь-які розрахункові документи (фіскальні чеки, квитанції) про придбання пального як і відсутні будь-які документи, які би підтверджували витрати на проїзд в інших видах транспорту (автобуси, маршрутні таксі).

Вважає, що доказувати розмір фактично понесених витрат наявністю транспорту, відстанню та середнім споживанням автомобіля, без наявності фіскальних чеків, є припущеннями.

Зазначає, що суд не вказав чітких витрат на пальне/дорогу/транспорт, психологічну допомогу, медичну допомогу, що не дозволяє встановити обсяг компенсації за кожною статтею.

Звертає увагу, що суд у вироку зазначив суму у 6140 Євро, яка є компенсацією за неправомірні дії обвинуваченого, проте розрахункового документа на неї не існує.

Зауважує, що Конституцією та законами України не дозволено розрахунки валютою за медичні послуги та наведене свідчить про безпідставність стягнення таких коштів судом, оскільки такі витрати потерпілою стороною не були понесені.

Наголошує, що суд не врахував його майнового стану та відсутності у нього самостійного джерела доходу, зазначивши лише, що він має на утриманні дитину-інваліда.

Апелянт посилається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що дитина-інвалід, його повнолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_4 (27 років), якому встановлено II (другу) групу інвалідності психоневрологічною міжрайонною спеціалізованою МСЕК, і він потребує постійного стороннього догляду.

Звертає увагу на те, що отримує по догляду за сином інвалідом компенсацію 2920 грн. на місяць, іншого джерела доходів він не має, що підтверджується довідкою про доходи із Державної податкової служби України.

Зазначає, що суд не врахував його стан здоров`я та наявність цілого ряду хронічних захворювань, які перешкоджають йому отримувати додатковий дохід.

Вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду і однобічність у дослідженні доказів, поданих стороною захисту, не врахував їх при винесенні рішення про стягнення заподіяної майнової та моральної шкоди та належним чином не обґрунтував їх розмір, окрім того стягнув суму коштів в іноземній валюті, що не передбачено законодавчими нормами.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник цивільного позивача ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 , зазначаючи, що суд визначив суму до стягнення з врахуванням попередньо відшкодованих обвинуваченим коштів, просить в апеляційній скарзі обвинуваченого відмовити, вирок залишити без змін. Окрім того, просить стягнути судові витрати, які позивач понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зокрема 10000 грн. на правничу допомогу, 200 грн. на витрати на надсилання поштової кореспонденції.

Законний представник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, що відповідно до ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_9 , в судових дебатах його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах представника - адвоката ОСОБА_7 , прокурора, які заперечили апеляційну скаргу, просять вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляційній скарзі не оспорюються, як і не оспорюється вид та розмір призначеного покарання, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи вирок суду в частині вирішення питання цивільного позову, зокрема стягнення витрат на відшкодування майнової, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно положень ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково (залежно від доведення його розміру), якщо в судовому засіданні були доведені цивільним позивачем матеріально- правові підстави позову.

Відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Вказані вимоги під час вирішення цивільного позову, судом першої інстанції не виконані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 30.03.2025 близько 19:40 год., перебуваючи на ґрунтовій дорозі, що веде від вулиці Радивилівська м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області в сторону лісу, проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не застосовуючи при вигулі належного йому собаки, кобеля гладкошерстого, породи Німецька вівчарка намордник та відпустивши собаку з повідка, не забезпечив умов безпеки людей, унаслідок чого собакою здійснено напад на малолітню ОСОБА_11 та спричинено потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - визнано її мати ОСОБА_10 ..

Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

В порядку ст. 128 КПК України ОСОБА_10 в особі представника адвоката ОСОБА_7 подала цивільний позов у кримінальному провадженні, відповідно до якого просить стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_9 на її користь 33988,38 грн. та 6140 Євро майнової шкоди, 400000 грн. моральної шкоди, 200 грн. витрати на надсилання поштової кореспонденції та 20000 грн. витрати на правничу допомогу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Правовими підставами відшкодування шкоди визначено, зокрема положення статей 23, 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи та фізичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи цивільний позов повністю в частині стягнення витрат на відшкодування майнової шкоди, в розмірі 33988,38 грн. та 6140 Євро, суд вказав, що такі понесені на лікування від кримінального правопорушення, що доводиться наданими медичними документами.

Водночас, суд не обґрунтував своє рішення, зокрема не вказав, яке лікування проходила потерпіла і, яка сума коштів була затрачена та підтверджена відповідними квитанціями (чеками).

У позовній заяві вказується про стягнення витрат за пальне на проїзд до медичних закладів, проте у рішенні відсутні обґрунтування про зарахування вказаних витрат до майнової шкоди. Не зазначено розрахункові документи (фіскальні чеки, квитанції) про придбання пального для власного автомобіля, і відсутнє обґрунтування щодо витрат, які би підтверджували витрати на проїзд в інших видах транспорту (автобуси, маршрутні таксі).

Окрім того, слушними є доводи апелянта, що суд при вирішенні цивільного позову не вказав, чи враховано кошти, які обвинувачений сплатив на лікування потерпілої 14.05.2025 року у сумі 20000 грн. та 27000 грн., про що зазначено у розписці, наявній в матеріалах справи та 100000 грн., як часткову компенсацію моральної шкоди.

Зазначивши суму у 6140 Євро, яка підлягає до стягнення в рахунок стягнення майнової шкоди, суд не вказав, яке лікування на вказану суму понесла потерпіла сторона, якими медичними документами та квитанціями вона підтверджується, також, не обґрунтував стягнення коштів в іноземній валюті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_9 майнової та моральної шкоди не ґрунтується на встановлених судом фактичних обставинах провадження і зібраних доказах, є необґрунтованими, жодним чином не вмотивовані, без оцінки доказів, що є порушенням вимог ст. 370 КПК України, у зв`язку з чим прийняте судом рішення в частині вирішення цивільного позову є незаконним та підлягає скасуванню, з направленням провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, яку понесла потерпіла, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат, покладаються на сторону, що їх подає.

Як убачається з ордера надання правничої (правової) допомоги серії СВ №1135170 від 08.07.2025 року та договору про надання правничої допомоги від 08.07.2025 - 08.07.2025 року між ОСОБА_10 , що діє в інтересах ОСОБА_11 та Адвокатським бюро Бюро Адвоката ОСОБА_7 в особі адвоката ОСОБА_7 укладено договір про надання правничої допомоги для представництва в суді першої інстанції (в режимі відеоконференції).

Відповідно до п.2.1 вказаного договору, вартість надання правничої допомоги (гонорар) є фіксованим і на момент підписання договору становить 20000 грн.

Згідно з рахунком-фактурою №БН-017/25 від 08.07.2025 за послуги підлягає 20000 грн. Відповідно до копії квитанції №181 від 15.07.2025, наявної в матеріалах справи, за рахунком фактурою ОСОБА_10 сплатила 20000 грн., а також наявна копія квитанції №181 КЗ від 15.07.2025, сплачена сума коштів ОСОБА_10 , призначення платежу доходи від прийому інших платежів.

Колегія суддів, враховуючи відсутність акта обсягу виконаної (наданої) правової допомоги, бере до уваги те, що в матеріалах провадження наявна складена позовна заява, обсяг і складність цього процесуального документа не є значним, виходить з того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, враховуючи участь адвоката в судових засіданнях суду першої інстанції, враховує незначну кількість документів при поданні доказів у кримінальному провадженні, вважає, що суд стягнув обґрунтовану і пропорційну до предмету спору суму витрат на правничу допомогу - 20000 грн. та 200 грн. витрат на надсилання поштової кореспонденції.

Окрім того, відповідно до ордера надання правничої (правової) допомоги серії СВ №1153460 від 15.12.2025 року та договору про надання правничої допомоги від 15.12.2025 між ОСОБА_10 , що діє в інтересах ОСОБА_11 та Адвокатським бюро Бюро Адвоката ОСОБА_7 в особі адвоката ОСОБА_7 укладено договір про надання правничої допомоги для представництва в суді апеляційної інстанції (в режимі відеоконференції).

Відповідно до п.2.1 вказаного договору, вартість надання правничої допомоги (гонорар) є фіксованим і на момент підписання договору становить 10000 грн.

Згідно з рахунком-фактурою №БН-023/25 від 15.12.2025 (за послуги згідно договору, захист інтересів ОСОБА_11 (потерпіла) у кримінальному провадженні, апеляційна інстанція) - становить 10000 грн.

Відповідно до копії платіжної інструкції №4666558 КЗ, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_10 сплатила 19.12.2025 року суму коштів 20000 грн. по рахунку №БН-023/25 від 15.12.2025.

Колегія суддів, враховуючи висновок про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа№ 598/1781/17), зокрема, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, вважає за необхідне вирішити питання щодо витрат на правову допомогу.

Колегія суддів бере до уваги, що потерпіла уклала договір про надання їй правової допомоги з адвокатом ОСОБА_7 15.12.2025 для участі в апеляційній інстанції, який надав послуги в межах цієї справи склав заперечення на апеляційну скаргу, додав копії документів, враховує участь адвоката в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, наявність платіжної інструкції (квитанції) про оплату 10000 грн., колегія суддів вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмету спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 10000 грн., яку слід стягнути, відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 ..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_9 майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь представника ОСОБА_10 10000 (десять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в частині стягнення витрат на правову допомогу шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді