Провадження №1-кс/523/8483/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0003456 від 01.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0003456 від 01.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси по справі №522/18652/25 від 23 вересня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за №0003456 від 01.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Даною ухвалою було накладено арешт на майно, серед яких накладено арешт на автомобіль Volkswagen passat, VIN: НОМЕР_1 , з державним номерним знаком НОМЕР_2 , коричневого кольору, який згідно свідоцтва № НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , який знаходить на арештмайданчику ФОП « ОСОБА_8 », за адресою: АДРЕСА_1 із забороною будь-яким особам розпоряджатись та користуватись майном на який накладено арешт до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому закону порядку.

Адвокат зазначає, що 11 серпня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 61.

На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року по справі №759/14379/20 зазначений шлюб було розірвано.

З 05 грудня 2018 року у власності ОСОБА_7 знаходиться автомобіль Volkswagen passat, VIN: НОМЕР_1 , з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з вищенаведеним, автомобіль Volkswagen passat, VIN: НОМЕР_1 , з державним номерним знаком НОМЕР_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 .

Адвокат в клопотанні зазначила, що ОСОБА_4 регулярно використовувала вказаний транспортний засіб за своїм призначенням та за потребою. У грудні 2025 року вона звернулася до ОСОБА_7 з вимогою передати їй автомобіль для подальшого користування. Однак у ході спілкування стало відомо, що на транспортний засіб накладено арешт у рамках кримінального провадження №0003456 від 01.09.2025. Вказане обтяження, на думку адвоката та заявника, суттєво порушує права ОСОБА_4 , як співвласника майна, зокрема право користування та розпорядження спільним майном.

Відповідно до ст. 64-2 КПК України права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Адвокат вказав на те, що в ухвалі слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси по справі №522/18652/25 від 23 вересня 2025 року зазначено, що автомобіль Volkswagen passat є засобом кримінального правопорушення та може мати значення для кримінального провадження як докази, може містити на собі інформацію, що має значення для досудового розслідування, прямо пов`язану із кримінальним провадженням. Самі предмети необхідні для подальшого призначення у кримінальному провадженні ряду експертиз. Транспортний засіб, який належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, не може бути речовим доказом, так як не відповідає вимогам ст. 98 КПК України. На транспортному засобі відсутні будь-які фізичні чи матеріальні сліди, які могли б свідчити про його використання для незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Крім того, на думку адвоката, арешт транспортного засобу, отриманого унаслідок незаконного обшуку, є протиправним, оскільки їх отримання порушує встановлені законом процедури та права людини, у зв`язку з чим адвокат просив скасувати повністю арешт, накладений на автомобіль Volkswagen passat, VIN: НОМЕР_1 , з державним номерним знаком НОМЕР_2 та повернути ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , клопотання про скасування арешту майна підтримала і просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додала, що автомобілем завжди користувалась ОСОБА_4 ..

Слідчий був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши думку представника заявника, та дослідивши наявні матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2025 року накладено арешт на майно, серед яких накладено арешт на автомобіль Volkswagen passat, VIN: НОМЕР_1 , з державним номерним знаком НОМЕР_4 , коричневого кольору, який згідно свідоцтва № CXI463329 належить ОСОБА_7 , який знаходиться на арештмайданчику ФОП « ОСОБА_8 », за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ухвали, арешт був накладений з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні предметів, які за обставинами кримінального провадження, після проведення детального огляду та дослідження визнано речовими доказами. Також у зв`язку із тим, що існували достатні підстави вважати, що вилучений в ході обшуку майно є речовим доказом та може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також, що у разі повернення вказаного тимчасово вилученого майна будуть створені можливості для його знищення, або переховування.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, особа, яка ставить питання про скасування арешту майна, має довести, що в подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба або що арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на те, що адвокат ОСОБА_3 у своєму клопотанні не посилається на відсутність потреби у подальшому застосуванні арешту майна, як на підставу його скасування, а фактично зазначає лише про необґрунтованість накладення такого арешту у зв`язку з тим, що автомобіль належить ОСОБА_4 , то з огляду на принцип диспозитивності, слідчий суддя має встановити наявність або відсутність лише тієї підстави для скасування арешту, про яку зазначено в клопотанні.

Адвокат ОСОБА_3 в клопотанні та в судовому засіданні, обґрунтовуючи необхідність скасування арешту з автомобіля Volkswagen passat, власником якого є ОСОБА_7 , послалась на те, що цей автомобіль хоч і був придбаний під час шлюбу, однак користувалась ним саме ОСОБА_4 , який необхідний їй для особистих потреб та для здійснення перевезення спільної дитини.

Як вбачається з копії рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року про розірвання шлюбу, 11.08.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , актовий запис № 61, який було розірвано відповідно до вказаного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року.

Згідно з інформації про реєстрацію транспортного засобу автомобіль зареєстровано на праві власності 05.12.2018 року за ОСОБА_7 , тобто цей автомобіль набутий під час його шлюбу з ОСОБА_4 , а отже є їх спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є, в тому числі, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

У такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні за змістом норми містяться у ч.3 ст. 368 ЦК України.

Зазначене вище авто зареєстровано за ОСОБА_7 як титульним власником під час шлюбу з ОСОБА_4 , тому може вважатися спільним сумісним майном подружжя.

Як убачається з ухвали слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2025 року на момент розгляду клопотання слідчого не було даних про визначення часток подружжя у праві власності на автомобіль, у зв`язку з чим слідчий суддя не мав можливості накласти арешт лише на частку, що належить у цьому майні ОСОБА_7 ..

Крім того, режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділ часток кожного власника в натурі, що унеможливлює ідентифікацію конкретних часток обвинуваченого та його дружини у спільному майні, через що обтяження майна підозрюваного (обвинуваченого) в цілому є єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливої конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Таким чином, оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності на автомобіль не визначені, суд позбавлений можливості їх визначати поза межами цивільного позовного провадження.

Отже, слідчий суддя при накладенні арешту на майно (або при вирішенні питання про його скасування) в межах кримінального провадження не має право вирішувати спір про право власності на майно, визначаючи частки у праві спільної сумісної власності кожного з подружжя чи здійснюючи поділ майна в натурі (аналогічна правова позиція міститься і в Постанові ККС ВС від 09 квітня 2020 року у справі № 676/2199/19).

Оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності не визначені, суд у кримінальному провадженні позбавлений можливості визначати їх поза межами цивільного провадження.

При цьому, спори щодо приналежності майна подружжю не можуть вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт автомобіля, може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у вказаному кримінальному провадженні.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Крім того, за вказаних обставин тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

Таким чином, адвокатом ОСОБА_3 не доведено, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді, є необґрунтованим, а тому зазначений захід забезпечення кримінального провадження не підлягає скасуванню.

Разом з тим, підстави накладення арешту, зазначені в ухвалі слідчого судді існують на даний момент, представником заявника не доведено необґрунтованість рішення слідчого судді, й те, що у застосуванні арешту відпала потреба, враховуючи, що кримінальне провадження у даній справі ще не закінчено, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0003456 від 01.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.12.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1