Подільський районний суд міста Києва
провадження 1-кп/758/182/25
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

04 грудня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданого в межах кримінального провадження № 0000104 від 16.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Брилівка Цюрупинкського району Херсонської області, громадянина України, має на утримані двох дітей, ФОП, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, перебуває під вартою в Київському СІЗО,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000104 від 16.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 у межах указаного кримінального провадження, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого обґрунтовано тим, що метою застосування запобіжного заходу стосовно останнього є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що з урахуванням злочинів, у вчиненні яких обвинувачуєтесь ОСОБА_5 , останній може виїхати на територію країни-агресора, а також може передавати інформацію про місце розташування підрозділів ЗСУ представникам спецслужб країни-агресора. Вказав, що у разі обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде неможливо запобігти наявним ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав захисника.

Вислухавши учасників процесу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання на строк понад п`ять років.

Слід зазначити, що на даній стадії судового розгляду суд не вирішує питання щодо винуватості особи, належності та допустимості доказів на підтвердження такої винуватості. Між тим, суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, а також інші обставини зазначені в законі.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. При цьому практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна розглядати як обставину, що може спонукати його до втечі (рішення у справах «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova § 58) ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Також суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

Так, злочини, передбачені ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , є особливо тяжким та тяжкими.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, неповнолітню дитину, характеризується позитивно, відомостей про облік у лікаря психіатра та лікаря-нарколога немає, був учасником одеської самооборони.

Але, незважаючи на стійкі соціальні зв`язки, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є ймовірність того, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений може намагатися вчинити спроби щодо переховування від суду.

Крім того, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 може використовувати набуті злочинні зв`язки, тому в будь-який момент може виїхати на територію країни-агресора рф або іншої держави, а тому існує реальна загроза того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде вчиняти дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім цього, з урахуванням категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , оголошеного в країні воєнного стану, є вирогідність того, може вчиняти за допомогою засобів зв`язку та/або мережі «Інтернет», контактувати із представниками спецслужб рф та надавати їм інформацію щодо розташування на території Одеської області підрозділів ЗСУ, об`єктів військової інфраструктури та інших стратегічно важливих об`єктів, зокрема за місцем свого фактичного проживання, а також повідомляти їм про обставини здійснення досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, може координувати обстріли військових об`єктів Одеської області, де він проживає, та повідомляти представників країни-агресора рф про їх наслідки та/або вчинити інші злочини проти основ національної безпеки України.

Вказані ризики на сьогодні об`єктивно продовжують існувати та можуть бути реалізовані обвинуваченим у разі його перебування не в місцях попереднього ув`язнення, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, аналізуючи в сукупності встановлені ризики, а також обставини кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою є співмірним із існуючими ризиками.

Обговорюючи питання про можливість усунення ризиків, передбачених п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими та з урахуванням того, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 ч. 1 ст.176, тобто тримання під вартою.

Продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі», тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, яка - незважаючи на презумпцію невинуватості - переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

З огляду на наведене, а також враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів проти основ національної безпеки України, обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, судом не встановлено, у зв`язку з чим для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, необхідно дійти висновку про наявність підстав на даній стадії судового розгляду для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

А відтак, обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 01 лютого 2026 року включно.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у даному кримінальному провадженні, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-5,260,261,402-405,407,408,429,437-442КК України.

Оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення входить до вищевказаного переліку, розмір застави суд не визначає, так як застосування застави не відповідатиме тяжкості та характеру вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто по 01 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому, - для відома.

Копію ухвали надіслати начальнику Київського СІЗО - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Cуддя ОСОБА_1