СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №002078 від 23.07.2025,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеним клопотанням про арешт майна, у якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 10 вересня 2025 року в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон торгової марки «Cubot» x90 (imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ) з абонентським номером ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , поміщено до сейф пакету з маркуванням «NPU1501618» з позбавленням права підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 ст.8 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України встановлюється, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.171 КПК України визначено, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, сторона обвинувачення просить накласти арешт на мобільний телефон з метою забезпечення збереження речових доказів.

До клопотання додано копію постанови слідчого від 10 вересня 2025 року про визнання речових доказів, якою вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

Процесуальне рішення у формі постанови дізнавача, слідчого та прокурора нормативно регулюється ч.ч.3, 5-7 ст. 110 КПК України.

Норми ст.110 КПК України щодо процесуальної форми та змісту постанови дізнавача, слідчого та прокурора мають не лише імперативний, а й бланкетний характер, тобто відсилають для з`ясування деяких істотних вимог до інших норм Кримінального процесуального закону та інших нормативних актів.

Якщо в постанові не викладено підстав, мотивів і обґрунтувань прийняття процесуального рішення, то постанова є відповідно не вмотивованою.

Отже, підставою прийняття постанови є фактичні та юридичні передумови прийняття процесуального рішення. Мотивами прийняття постанови є мета, цілі та завдання, які переслідуються при прийнятті процесуального рішення. Обґрунтуванням прийняття постанови є зазначення обставин, які свідчать, що у випадку прийняття постанови мета, цілі і завдання будуть досягнуті.

Значення постанови полягає у тому, що вона, як процесуальне рішення, впливає на права та обов`язки учасників кримінального провадження. Відтак необхідно дотримуватись процесуальної форми та змісту постанови, чітко зазначати всі обов`язкові відомості.

З постанови про визнання речових доказів вбачається, що вона є формальною, у ній не наведено всіх необхідних підстав та належного обґрунтування того, що мобільний телефон відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Крім того, слідчим до клопотання навіть не додано протокол огляду вищезазначеного мобільного телефону, який сторона обвинувачення вважає речовим доказом.

Також, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Однак, у клопотанні не зазначено контакти власника тимчасово вилученого майна задля належного повідомлення останнього.

За таких обставин, клопотання про арешт майна не відповідає вимогам чинного КПК України, а відтак унеможливлює призначення відповідного клопотання до розгляду з дотриманням зазначених вимог закону.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання про арешт майна особі, яка його подала, для усунення визначених недоліків.

Керуючись ст.ст.2, 8, 22, 64-2, 169-173, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №002078 від 23.07.2025 - повернути.

Встановити строк у сімдесят дві години з моменту отримання ухвали для усунення вказаних недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5