ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 127/7019/24

провадження № 51-2760км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Макіївки Донецької області, який зареєстрований та проживає в цьому АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою і другою статті 111, частиною сьомою статті 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за частиною першою статті 111 КК на строк 12 років з конфіскацією всього майна;

за частиною другою статті 111 КК на строк 15 років з конфіскацією всього майна;

за частиною сьомою статті 111-1 КК на строк 13 років з позбавленням права обіймати посади в судових та правоохоронних органах на строк 15 років з конфіскацією всього майна.

На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна з позбавленням права обіймати посади в судових та правоохоронних органах на строк 15 років.

Початок строку відбування основного покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК), - залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4543,68 грн процесуальних витрат за проведену експертизу.

Ухвалено конфіскувати1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 .

За обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 111, частиною сьомою статті 111-1 КК, а саме в тому що він, будучи громадянином України, з мотивів заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України в період збройного конфлікту, а надалі в умовах воєнного стану перейшов на бік ворога з метою надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України і добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільно брав участь у незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та у збройних формуваннях держави-агресора і надавав таким формуванням допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України.

Так, у ОСОБА_7 , з мотивів незгоди з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження її тимчасово окупованих територій до складу рф, виник умисел на співпрацю з державою-агресором і його окупаційною адміністрацією.

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 у травні 2014 року всіляко підтримував «русский мир», висловлював бажання вступити на службу до лав поліції так званої днр та сприяв незаконній діяльності особам так званої днр.

Зокрема, у вересні 2014 року (точну дату і час не вдалося визначити) ОСОБА_7 надав добровільну згоду на призначення його окупаційною адміністрацією м. Макіївки Донецької області на посаду начальника «Червоногвардійського РВ Макіївського міського управління мвс днр», яка пов`язана з виконанням правоохоронних функцій у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Макіївського району Донецької області.

Надалі ОСОБА_7 з кінця лютого - початку березня 2022 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно й ініціативно вступив у лави так званої транспортної інспекції міністерства транспорту нзф так званої днр, з якої потім російсько-окупаційні війська сформували зведені спільні загони з підрозділами так званого мвс днр.

У липні 2022 року ОСОБА_7 , підтримуючи діяльність окупаційної адміністрації держави-агресора, був відряджений до м. Херсону, де спільно з представниками російських-окупаційних військ проводив фільтраційні заходи на предмет виявлення проукраїнськи налаштованого населення та громадян, які сприяють ЗСУ у звільненні окупованих територій, а саме на виконання даних йому владних повноважень у незаконно створеному правоохоронному органі, ужив заходів:

- з організації, забезпечення виконання та прийняття безпосередньої участі у проведенні заходів, у тому числі незаконних обшуків, затримань громадян України, що проживали на тимчасово окупованій території Херсонської області;

- співпраці із засобами масової інформації різних форм власності на території м. Херсону.

Згодом ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Херсоні, з указаного приводу дав інтерв`ю журналісту телеканалу ТРК «Юніон» під назвою: «мвд днр в Херсоне: «Украине больше нет пути в руський город», яке опубліковано 5 липня 2022 року в публічній групі під назвою «мвд днр» месенджеру «Telegram».

Крім того, у грудні 2022 року ОСОБА_7 , продовжуючи свою протиправну діяльність, у складі вказаного вище загону, перебуваючи в окупованому російсько-окупаційними військами м. Маріуполі Донецької області, крім так званої підтримки громадського порядку, спільно з представниками рф здійснював контроль за перевезенням вантажів та переміщенням транспортних засобів регіоном.

Під час проходження так званої служби він відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову камуфльовану форму зразка збройних сил рф, відповідно до виконання покладених на нього обов`язків. Діючи на боці ворога - держави-агресора рф, у складі незаконного збройного формування терористичної організації так званої днр вчинив такі дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій України;

- виконував вказівки і накази командирів із числа військовослужбовців збройних сил рф і осіб із числа учасників нзф терористичної організації так званої днр, які є за званням чи посадою вищими;

- облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- під час несення служби у військовій камуфльованій формі зразка збройних сил рф відкрито носив при собі вогнепальну зброю.

З метою відсічі військової агресії, починаючи з 24 лютого 2022 року, указами Президента на території України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану з 05:30 24 лютого 2022 року, який неодноразово був продовжений і діє на сьогодні.

Тимчасово окупованою територією є частини території України, у межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили і здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Так, у квітні 2022 року представники окупаційної адміністрації держави-агресора рф створили незаконні органи влади, серед яких «сводний отряд мвд днр» (мовою оригіналу), до якого здійснювали набір співробітників серед місцевих мешканців Донецької області, у тому числі серед колишніх (звільнених) працівників Національної поліції України.

З метою функціонування незаконного правоохоронного органу, підриву авторитету української влади серед місцевого населення, підміни елементу примусу та контролю в особі правоохоронних органів України був створений незаконний правоохоронний орган - «транспортна інспекція міністерства транспорту» нзф так званої днр з якої надалі російсько-окупаційні війська сформували зведені спільні загони з підрозділами так званої мвс днр.

Пунктом 6 частини першої статті 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що окупаційна адміністрація рф - сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Зокрема, ОСОБА_7 , будучи колишнім начальником сектору карного розшуку РВ Кіровського МУ ГУМВС України в Донецькій області, який звільнений у 2012 році за власним бажанням, у вересні 2014 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Макіївки Донецької області, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора рф, надав добровільну згоду на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі «Червоногвардійський РВ Макіївського міського управління мвс днр» на посаду начальника районного відділу, а починаючи приблизно із серпня 2022 року, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями рф, вступивши в лави так званої транспортної інспекції міністерства транспорту нзф так званої днр, з якої далі російсько-окупаційні війська сформували зведені спільні загони з підрозділами так званого мвс днр, добровільно зайняв посаду співробітника незаконно створеного загону «мвд днр».

Обіймаючи зазначену посаду ОСОБА_7 здійснював свою протиправну діяльність в інтересах окупаційної влади.

Так, у липні 2022 року він, перебуваючи у відрядженні на тимчасово окупованій території м. Херсону, діючи умисно та виконуючи функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді співробітника незаконно створеного загону «мвд днр», й у грудні 2022 року в м. Маріуполі Донецької області здійснював патрулювання і фільтраційні заходи на території громади разом із представниками збройних формувань рф, а також вчиняв протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюють від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території м. Херсону Херсонської області і м. Маріуполя Донецької області, реалізація яких у свою чергу забезпечувала становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення положень кримінального процесуального закону, вважаючи що в діях підзахисного немає складу злочину і не здобуто належних доказів, що саме ця особа його вчинила, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі статті 284 КПК.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що через відсутність суб`єктивної сторони складу злочинів, інкримінованих ОСОБА_7 (добровільність співпраці з ворогом), та прямих доказів того, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, є саме її підзахисним, суди попередніх інстанцій неправильно застосували закон про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що слідство та суд не встановили, чи дійсно ОСОБА_7 обіймав посаду начальника незаконно сформованого правоохоронного органу «Червоногвардійський РВ Макіївського міського управління мвс днр», а також добровільності його переходу на бік рф, служби в поліції, здійснення злочинної діяльності на території окупованих міст, чи такі дії він вчинив унаслідок примусу, шантажу та морального тиску.

На думку сторони захисту, розміщена на інтернет-ресурсах інформація не може бути доказом вини її підзахисного, оскільки не з`ясовано джерела походження публікацій, на яких зафіксовано висловлювання ОСОБА_7 , не перевірено їх на можливість фальсифікації, а тому вказані докази суд мав визнати недопустимими.

Вважає помилковими посилання суду як на доказ вини ОСОБА_7 на висновок судово-портретної експертизи, адже під час експертного дослідження не вирішувалося, чи дійсно на відеозаписі зафіксований ОСОБА_7 , і такі докази у провадженні відсутні.

Також зауважує, що одне діяння - зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, не може кваліфікуватися одночасно за трьома статтями КК, а саме частинами першою, другою статті 111 і частиною сьомою статті 111-1.

Зазначає, щорішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статті 370 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор просила залишити без задоволення касаційну скаргу сторони захисту, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Відповідно до вимог статті 323 КПК засуджений ОСОБА_7 був повідомлений про касаційний розгляд шляхом опублікування повідомлення в газеті «Урядовий кур'єр», однак у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає касаційному розгляду.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції захисника і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї норми підстав для скасування або зміни судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 111, частиною сьомою статті 111-1 КК.

Розглянувши це кримінальне провадження в порядку спеціального судового розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень на підставі сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів.

Доводи касаційної скарги сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і обґрунтовано визнані неспроможними. Суд погоджується з такими висновками судових інстанцій.

Як уже неодноразово вказував Верховний Суд, ті громадяни України, які зайняли одну з посад у незаконних органах влади, правоохоронних або судових органах на окупованих територіях та почали здійснювати функції, визначені посадою, можуть бути притягнені до відповідальності за сукупністю кримінальних правопорушень: за державну зраду (оскільки їхня діяльність може становити одну з форм державної зради) та колабораційну діяльність (оскільки вони зайняли певну посаду в незаконних органах влади).

Суб`єктом злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 111, частиною сьомою статті 111-1 КК, може бути лише громадянин України.

Відповідно до статті 111 КК державна зрада - це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Однією з форм державної зради є перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.

Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту, та є закінченим злочином з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України. У конкретних випадках цей злочин може полягати в добровільному зайнятті посади в незаконних органах влади на окупованих територіях, участь у будь-яких воєнізованих ворожих формуваннях, передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням агресора або провадження господарської діяльності у взаємодії з ворогом.

Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, і бажає цього.

Формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за статтею 111 КК.

Злочин за частиною сьомою статті 111-1 КК передбачає добровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Зазначений склад правопорушення також передбачає широкий діапазон незаконних дій - від зайняття посад в органах судової влади, правоохоронних органах до надання допомоги збройним формуванням держави-агресора у веденні бойових дій проти України.

Суди встановили, що ОСОБА_7 вчинив державну зраду у формі переходу на бік ворога, а саме: у 2014 році в період збройного конфлікту, вступивши на службу в поліцію так званої днр, а надалі у 2022 роціпродовжуючи свої злочинні дії в умовах воєнного стану, підтримуючи російський режим на території окупованих міст, а також із серпня 2022 рокувін добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України.

Як видно з матеріалів провадження, висновків щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою і другою статті 111 КК, частиною сьомою статті 111-1 КК, суди дійшли на підставі аналізу:

повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 25 січня 2023 року, з якого встановлено, що під час окупації збройними силами країни-агресора рф міст Маріуполя та Херсону ОСОБА_7 добровільно перейшов на бік ворога з метою надання його представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України; рапорту старшого оперуповноваженого 3 сектору 2 відділу ГВ ЗНД УСБ України у Вінницькій області ОСОБА_8 від 25 січня 2023 року, з якого випливало, що під час огляду відеофайлів із мережі «Інтернет» було встановлено, що ОСОБА_7 з перших днів окупації росією територій України перейшов на бік ворога та вступив у лави «мвд» так званої днр; повідомлення про початок досудового розслідування від 26 січня 2023 року; постанови про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень від 26 січня 2023 року № 0000034, № 0000035 і присвоєння їм одного номера - № 0000034 від тієї ж дати; даних протоколу огляду від 20 лютого 2023 року з диском до нього, який містив відповідні знімки з екрана; інформаційного листа із зазначеними стосовно ОСОБА_7 відомостями, а саме датою його народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місця народження - СРСР, Донецька область, УРСР, м. Макіївка, з якого також вбачалося, що ОСОБА_7 отримав паспорт громадянина рф; висновку судово-портретної експертизи від 2 лютого 2024 року № СЕ-19/102-23/18775-ФП, та інших доказів, зміст яких докладно відображено у вироку.

Так, постановляючи вирок, суд першої інстанції взяв до уваги дані, які містяться у протоколі огляду від 20 лютого 2023 року, відповідно до якого було проведено огляд вебресурсу «YouTube» та публічно доступного месенджеру «Telegram» під іменем «новости мвд днр», розташованого за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши цей доказ, суд зазначив, що під час слідчої дії було встановлено, що після початку повномасштабного вторгнення зс рф на територію України, з 24 лютого 2022 року російська армія перетнула державний кордон України в районах Донецької та Херсонської областей і розпочала окупацію населених пунктів у межах адміністративно-територіальних одиниць України. Під час окупації збройними силами країни-агресора міст Маріуполя та Херсону ОСОБА_7 добровільно перейшов на бік ворога з метою надання його представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України. З відеозапису було встановлено, що ОСОБА_9 , замміністра мвс так званої днр розповідає про те, які саме дії фільтраційного характеру здійснювали в окупованих містах. На відеозаписі відображалося діяльність так званого «угаи мвд днр» та відеосюжети з військовим на фоні поліцейського автомобіля. Далі після зміни картинки з`явились титри «днепровский райотдел», потім у кадрі з`явився журналіст із мікрофоном, на якому написано « Юнион » та ОСОБА_7 , одягнений у військову форму російського зразка, дає журналісту інтерв`ю за змістом якого висвітлював діяльність правоохоронних органів окупаційної влади, висловлавав їм свою пітримку та бачення майбутнього в окупованих містах.

На наступному відеозаписі, викладеному 28 грудня 2022 року під назвою «Правоохранители пресекли факты незаконной торговли алкоголем в Мариуполе», було зафіксовано ОСОБА_7 у військовій формі російського зразка, який перевіряв документи особи. Надалі з`явилось зображення ОСОБА_7 з підписом « ОСОБА_11 . Сотрудник сводного отряда мвд днр».

Також суд дослідив результати огляду відеозапису, викладеного на вебресурсі «YouTube» під назвою «День полиции в Макеевке 2016», з якого встановлено, що ОСОБА_7 отримав нагороду заохочення за службу в поліції так званої днр, і диск до протоколу, який містив відповідні знімки з екрана.

Крім того, суд урахував дані, що містяться у висновку судово-портретної експертизи від 2 лютого 2024 року № СЕ-19/102-23/18775-ФП, з якого випливало, що особа з інформаційного листа, відеозаписів «Правоохранители пресекли факты незаконной торговли алкоголем в Мариуполе» (з 00:00 по 00:07, з 00:14 по 00:16, з 00:19 по 00:20, з 00:24 по 00:32, з 00:41 по 00:44), «День полиции в Макеевке 2016» (з 00:58 по 01:02, із 04:58 по 05:08), «мвд днр в Херсоне. Больше нет пути в русский город!» (з 02:53 по 03:07, з 03:11 по 03:26, з 03:32 по 03:33, з 03:38 по 03:44, з 03:53 по 03:57, із 04:03 по 04:43, із 06:51 по 06:59) є однією особою, а саме - ОСОБА_7 .

З вироку вбачається, що суд зіставив та проаналізував зібрані й надані докази і порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85-87 КПК свідчили про необхідність визнання доказів неналежними та/або недопустимими, не встановив.

З огляду на вказані докази суди дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, усвідомлено перейшов на бік ворога та,підтримуючи російський режим, співпрацював з окупаційною владою, обійнявши посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України, чим завдав шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості України.

Твердження захисника, що через відсутність суб`єктивної сторони складу злочинів, інкримінованих ОСОБА_7 (добровільність співпраці з ворогом), і прямих доказів того, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, є саме її підзахисним, суди попередніх інстанцій неправильно застосували закон про кримінальну відповідальність, є неприйнятними.

Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, зібрані та досліджені у справі докази у їх взаємозв`язку свідчать про те, що ОСОБА_7 свідомо, добровільно перейшов на бік ворога спочатку під час збройного конфлікту, вступивши на службу в поліцію так званого «Червоногвардійського РВ Макіївського міського управління мвс днр», а згодом, будучу обізнаним про те, що в Україні введено воєнний стан, продовжував підтримувати російську владу та допомагав здійснювати злочинну діяльність, що проявлялося у підтриманні російського режиму на територіях окупованих міст, а також добровільно обійняв посаду співробітника незаконно створеного загону «мвд днр», тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені частинами першою, другою статті 111, частиною сьомою статті 111- 1 КК.

Водночас апеляційний суд підкреслив, що дані, які містяться у протоколі огляду від 20 лютого 2023 року та висновку судово-портретної експертизи від 2 лютого 2024 року № СЕ- 19/102- 23/18775-ФП, є беззаперечним свідченням невимушеності поведінки ОСОБА_7 , відсутності будь-якого примусу стосовно нього, а отже, і цілковитої добровільності його дій.

За таких обставин доводи касаційної скарги про протилежне є необґрунтованими.

У контексті тверджень захисника, що суд не встановив, чи дійсно ОСОБА_7 обіймав посаду начальника незаконно сформованого правоохоронного органу «Червоногвардійського РВ Макіївського міського управління мвс днр», а також добровільність його переходу на бік рф, служби в поліції, здійснення злочинної діяльності на території окупованих міст чи такі дії він вчинив унаслідок примусу, шантажу та морального тиску, то вСуду немає підстав не погоджуватися з аргументацією судів попередніх інстанцій, наведеною в судових рішеннях, про доведеність факту добровільного переходу ОСОБА_7 на бік ворогата добровільного зайняття ним посади, яка ґрунтується на сукупності досліджених доказів.

Позбавлені підстав і доводи сторони захисту, що суд мав визнати недопустимими доказами розміщену на інтернет-ресурсах інформацію, оскільки не з`ясовано джерела походження публікацій, на яких зафіксовано висловлювання ОСОБА_7 , та не перевірено їх на можливість фальсифікації.

Суд першої інстанції оцінив указані докази і дійшов обґрунтованого висновку про визнання їх належними та допустимими.

Аргументи захисника, що посилання суду як на доказ вини ОСОБА_7 на висновок судово-портретної експертизи є помилковими, оскільки під час експертного дослідження не вирішувалося, чи дійсно на відеозаписі зафіксований ОСОБА_7 , і такі докази у провадженні відсутні, є безпідставними з огляду на таке.

Як видно з дослідженого судами першої та апеляційної інстанцій висновку судово-портретної експертизи від 2 лютого 2024 року № СЕ- 19/102- 23/18775-ФП, експертизу було проведено на основі наданих слідчим даних і висновок містить відповіді на всі поставлені перед експертом запитання, зокрема: чи одна чи різні особи зображені на відеозаписах під назвою «document 751026471.mp4», «День полиции в Макеевке», «МВД ДНР в Херсоне Украине больше нет пути в русский город» та електронному файлі під назвою «Досье на ОСОБА_12 ».

Стосовно доводів сторони захисту, що одне діяння - зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, не може кваліфікуватися одночасно за трьома статтями КК, а саме частинами першою, другою статті 111, частиною сьомою статті 111-1, Суд повторно наголошує наступне.

Дії особи можуть кваліфікуватися за сукупністю злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 111 «Державна зрада» та частиною сьомою статті 111-1 «Колабораційна діяльність» КК, якщо вони вчинені окремими, але взаємопов`язаними діями, де перша стаття стосується зради (перехід на бік ворога або допомога в підривній діяльності), а друга - колаборації (зайняття посад у незаконних органах влади), особливо під час воєнного стану, коли ці діяння можуть перетинатися у спробі завдати шкоди Україні.

Отже, з урахуванням установлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 за частинами першою, другою статті 111, частиною сьомою статті 111-1 КК кваліфіковано правильно, а покарання йому призначено відповідно до вимог статей 65, 50 вказаного Кодексу.

Апеляційний розгляд у цьому провадженні здійснено з дотриманням статей 404, 405 КПК.

Цей суд ретельно перевірив і проаналізував наведені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи і надав на них вичерпні відповіді, належним чином мотивувавши свій висновок щодо залишення скарги без задоволення. Вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статті 419 КПК, Суд не вбачає підстав.

З огляду на викладене вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованими й умотивованими і за змістом узгоджуються з приписами статей 370, 374 та 419 КПК, у них зазначено відповідні підстави і положення закону, якими керувалися ці суди, постановляючи рішення.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, сторона захисту в касаційній скарзі не навела.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстнції, як про це зазначено в касаційній скарзі, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено.

Водночас Суд зауважує, що кримінальне процесуальне законодавство України включає ефективні процедури перегляду рішень у справах, що розглядалися в порядку спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого («in absentia») за участю сторони захисту в разі відповідного процесуального звернення обвинуваченого, під час яких повноцінно можуть бути переглянуті оцінка обґрунтованості обвинувачення та фактичні і юридичні обставини.

Керуючись статтями 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3