ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 621/3474/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 1414 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самої підозрюваної ОСОБА_7 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові, справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Андріївка Балаклійського району Харківської області, українки, громадянки України, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимої, у кримінальному провадженні №0000429 від 02.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Відносно підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 26.12.2025 року, включно, та визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, в разі внесення якої, визначено звільнити підозрювану ОСОБА_7 з-під варти та покласти на неї обов`язки:

прибувати до слідчого відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області із встановленою ним періодичністю, та за першою вимогою - до прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваної ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на недоведеність прокурором реального настання зазначених в клопотанні ризиків та вважає їх припущенням, оскільки підозрювана має зареєстроване місце проживання, в силу ст.89 КК не судима, має низку хронічних захворювань, які потребують постійного лікування та відвідування профільних лікарів, також вона отримує терапію від наркотичної залежності, тобто, має певні соціальні зв`язки за місцем свого проживання.

На думку захисника, клопотання слідчого не містить переконливих доводів того, що домашній арешт, який просила застосувати сторона захисту, не може бути застосований відносно підозрюваної, а суд належної уваги на вказані доводи не звернув і задовольнив клопотання слідчого. Тим більше, що цілодобовий домашній арешт, на думку захисника, унеможливить усі перелічені у клопотанні ризики, оскільки контроль над належною поведінкою підозрюваної, може бути здійснений як органом досудового розслідування, так і його законним представником.

На переконання захисника, вагомих доводів про неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, не наведено.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Прокурор та підозрювана в судове засідання не з`явились, були, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомлені про дату та час та місце розгляду справи, від прокурора надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за їх відсутності, не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю вказаних осіб, оскількице відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника підозрюваної не стосується погіршення її становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, а тому маються підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, намагаючись тим самим уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, оскільки не має міцних соціальних зв`язків та раніше була неодноразово судимою, в тому числі, і за порушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, незаконно впливати на свідків, місце перебування яких відоме підозрюваній, оскільки єдині свідки на теперішній час, контактували із підозрюваною та є її знайомими, що свідчить про те, що вони може вчинити тиск на них, шляхом погрози застосування насильства або пошкодження їх особистого майна, а також підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати провадженню іншим чином.

Враховуючи вищевикладене, слідчий вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке створює в очах громадян та суспільства в цілому, негативне враження безладдя, безкарності та з метою забезпечення дієвості правоохоронних органів в боротьбі зі злочинністю та забезпечення принципу співмірності злочинних дій та обмежених прав, слідчий вважав, що до підозрюваної доцільно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,а також врахував вагомість наявних доказів про вчинення нею інкримінованого їй злочину та тяжкість покарання, яке передбачено за його вчинення законом. Крім того, суд врахував особу підозрюваної, яка є неодноразово судимою, в тому числі й за правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, не має міцних соціальних зв`язків, не працює та у неї відсутні джерела існування, отже є обґрунтовані підстави вважати, що вона може переховуватися від органу досудового слідства, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, знищити, незаконно впливати на свідків, місце перебування яких відоме підозрюваному, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати провадженню іншим чином.

Суд вважав підтвердженими ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеному ризику. Проте, суд вважав, що,враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання винуватою у вчиненні злочину у якому вона підозрюється; дані про особу підозрюваної, з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому застосував до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в мінімальних межах розміру, що визначено законом.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та вказує на те, що для запобігання ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведена необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави, оскільки відомості щодо особи підозрюваної дають достатні підстави вважати, що вона може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Існує певна ймовірність, що знаходячись на волі, усвідомлюючи можливість отримання реального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, підозрювана може переховуватись від слідства та суду, намагаючись тим самим уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, незаконно впливати на свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи також відомості і конкретні обставини вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також беручи до уваги, що в даний час в країні дії воєнний стан, існує можливість підозрюваної вчинити спроби переховуватися від органів слідства та суду.

Оскільки підозрювана не працює, то її злочинна діяльність може бути для неї єдиним джерелом прибутку, що свідчить про ймовірність вчинення підозрюваною нових злочинних дій з продажу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваній злочину, пов`язаного з продажом особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів а також тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою, зокрема, передбачене Законом покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, а також беручи до уваги, що підозрювана офіційно не працевлаштована, законних джерел для існування не має, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів, а також здоров`я суспільства та окремих громадян.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, що передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яких, в даному випадку, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер злочинної діяльності підозрюваної з продажу особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, беручи до уваги вік підозрюваної, яка є неповнолітньою, судова колегія вважає, що в даному випадку, судом обрано достатній мінімальний розмір застави, який відповідає вимогам ст. 187 КПК України і здатний забезпечити утримування підозрюваної від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи адвоката в її апеляційній скарзі стосовно того, що підозрюваній необхідно постійно відвідувати профільних лікарів за наявності низки хронічних захворювань, та наявність у підозрюваної постійного місця проживання, не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. При цьому, не можуть бути самостійною підставою для зміни запобіжного заходу належна процесуальна поведінка підозрюваної, яка фактично забезпечуються саме мірою та обмеженнями запобіжного заходу. В ході розгляду справи не встановлено об`єктивних даних стосовно того, що прийом препаратів при лікуванні в амбулаторних умовах життєво необхідний для підтримання нормальної життєдіяльності підозрюваної. При винесенні ухвали слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, дані про особу підозрюваної та наявні докази, про вчинення нею кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою і прийнято мотивоване рішення.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваної та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваною її процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2025 року про задоволення клопотання слідчого та про застосування до підозрюваної за ч.1 ст.307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 26.12.2025 року, включно, із визначенням застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4