Справа № 569/904/20
УХВАЛА

15 травня 2025 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського міського суду в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

та її захисника адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про скасування постанови про визначення, зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, відвід прокурора та визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 26.04.2019 року відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч.3 ст. 368 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав заяву, відповідно до якої просить суд скасувати постанову Генерального прокурора України про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №000003 від 26.04.2019 року, як таку, що суперечить наказу Генерального прокурора України від 29.08.2014 року №12гн "Про особливості діяльності військових прокуратур"; скасувати постанову керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про зміну групи прокурорів від 18.04.2023 року у кримінальному провадженні №000003, як таку, що прийнята із порушенням процесуального порядку призначення процесуального порядку призначення прокурора у справі; відвести прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 від процесуальної участі у даному кримінальному провадженні; визнати усі процесуальні документи, що складені за участі прокурорів військової прокуратури Західного регіону України у даному кримінальному провадженні недопустимими/незаконними, та такими, що складені із порушенням встановленого порядку процесуального керівництва та поза сферою повноважень, визначених Наказом Генерального прокурора України від 29.08.2014 року №12гн "Про особливості діяльності військових прокуратур" для прокурорів військової прокуратури Західного регіону України. Свою заяву обґрунтовує тим, що 08 травня 2019 року керівник органів прокуратури України найвищого рівня, а саме Генеральний прокурор України, своєю постановою визначив групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000033 від 26.04.2019 року та поклав здійснення повноважень прокурора у ньому на прокурорів військової прокуратури Західного регіону України. Цією ж постановою Генеральний прокурор визначив старшим групи прокурорів - прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_14 04 травня 2023 року у судовому засіданні прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 заявив, що він буде представляти сторону обвинувачення і надав суду та стороні захисту постанову керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 18 квітня 2023 року. У постанові керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 18 квітня 2023 року зазначено, що він прийняв цю постанову приймаючи до уваги те, що: Рівненським міським судом Рівненської області проводиться судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000033 від 26.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 342. ч. 1 ст. 345, ч. З ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27 ч. З ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України; 17.03.2023 на підставі наказів Генерального прокурора №74 «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 05.02.2020 №66» та №14ш «Про затвердження структури та штатної чисельності Спеціалізованих прокуратур у сфері оборони» проведено реорганізаційні заходи щодо реформування органів прокуратури, в тому числі щодо зміни структури та штатної чисельності; Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.09.2021 №309 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» затверджено загальні правила та вимоги при визначенні прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, зокрема загальне навантаження, досвід роботи та спеціалізацію прокурора. Також у постанові керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 18 квітня 2023 року зазначено, він, при прийнятті постанови, керуючись ст.ст. 2, 9, 37, 110 КПК України постановив: Замінити групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000033 від 26.04.2019. Старшим групи прокурорів призначити прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_15 , якому керувати діями інших прокурорів. Постанову надіслати до Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону для організації виконання. Вважає, що такі процесуальні рішення, як Генерального прокурора щодо покладення повноважень прокурора у ньому на прокурорів військової прокуратури Західного регіону України, так і керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про зміну групи прокурорів у вищевказаному кримінальному провадженні є об`єктивно незаконним. Системний аналіз положень КПК України та Наказу Генерального прокурора України від 29.08.2014 року №12гн «Про особливості діяльності військових прокуратур», який упродовж своєї дії на той час обов`язковий для виконання усіма прокурорами відповідної прокуратури, дає підстави стверджувати, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000033 віднесене до підслідності слідчих органів НП України, повинно проводитись слідчими органами НП у Рівненській області через закріплений законодавчо принцип територіальності, а здійснення процесуального керівництва у ньому входить до компетенції органів Рівненської обласної прокуратури, виходячи із того, що жоден із учасників інкримінованого кримінального правопорушення не є військовослужбовцем, а інкримінації протиправні дії не стосуються, а ні майна оборонної сфери, а ні спрямовані проти підриву обороноздатності країни. Вказане дає підстави стверджувати, про допущення порушення процесуального порядку визначення предметної підслідності даного кримінального провадження за військовою прокуратурою Західного регіону України. Як наслідок, сторону обвинувачення на даний час представляють прокурори на підставі постанови керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 , винесеної ним 17 березня 2023 року з перевищенням повноважень, а отже підтримання державного обвинувачення такими прокурорами є протиправним. Крім того, вважає, що постановою керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 18 квітня 2023 року на підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, якою визначено групу прокурорів зокрема прокурора ОСОБА_5 , з порушено вимоги ст. 37 КПК України, оскільки вказана норма містить вичерпний перелік обставин зміни одного прокурора на іншого, а також прийнята з порушенням вимог ст. 17 Закону України "Про прокуратуру".

В судовому засіданні обвинувачені та їх захисники -підтримали вказану заяву.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні в задоволенні заяви про скасування постанови про визначення, заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, відвід прокурора та визнання доказів недопустимими просив відмовити, оскільки вона не обґрунтована.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали, долучені до заяви, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви захисника адвоката ОСОБА_10 , виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Доводи сторони захисту про необхідність скасування постанови Генерального прокурора України про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №000003 від 26.04.2019 року та постанови керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про зміну групи прокурорів від 18.04.2023 року у кримінальному провадженні №000003, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції в ході здійснення судового провадження не наділений правом скасовувати процесуальні рішення прокурора.

Статтею 80 КПК України визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, може бути заявлено відвід прокурору.

Підстави для відводу прокурора визначені ст. 77 КПК України.

Згідно положень ст. 77 КПК України, прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Поряд з цим частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що підстави для відводу прокурора, передбачені ч. 1 ст. 77 КПК України, відсутні, а тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність визнання усіх процесуальних документів, що складені за участі прокурорів військової прокуратури Західного регіону України у даному кримінальному провадженні недопустимими, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За нормами ч. 1, ч. 2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Таким чином законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості.

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: - прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи - зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

У правовій позиції ВП Верховного Суду від 31.08.2017 в справі №756/10060/17 зазначено, що у разі визнання очевидної недопустимості доказу необхідно встановлювати, які наслідки має певне порушення формальних вимог процесуального закону насамперед для прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України, в чому це порушення виражалося. Очевидна недопустимість доказу свідчить про те, що для визнання доказу таким немає необхідності здійснювати додаткову перевірку та дослідження інших доказів.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що перевірка та дослідження доказів з точки зору їх допустимості повинна здійснюватися судом в ході судового розгляду кримінального провадження, а оцінка доказів надаватися судом при ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду.

Наведені захисником доводи безумовно підлягають оцінці судом, у відповідності до ст. 94 КПК України, щодо кожного з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку при ухваленні остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

На даний час стадія дослідження письмових доказів у даному кримінальному провадженні триває і всі докази у тому числі і похідні, які на переконання захисника є очевидно недопустимими, в процесі дослідження судом, тому суд не може не досліджувати докази, чи припинити їх дослідження, на що чітко вказує норма ч. 2 ст. 89 КПК України.

За таких обставин заява захисника є такою, що задоволенню не підлягає, оскільки для прийняття рішення щодо визнання доказу зазначеного стороною обвинувачення очевидно не допустимим, суд повинен дослідити його у взаємозв`язку та сукупності з іншими доказами сторони обвинувачення.

Відтак, всі надані сторонами докази під час судового розгляду будуть належно оцінені на предмет їх належності і допустимості в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Керуючись ст. 79, 81, 84, 86, 87, 89, 369-372 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про скасування постанови про визначення, зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, відвід прокурора та визнання доказів недопустимими - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3