КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/3129/2025 Категорія: ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України
ЄУН 940/992/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001823, внесеного до ЄРДР 19 травня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Черепин Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, не працюючого, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 9 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 9 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 345 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Цим же вироком скасований арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2024 року на тимчасово вилучене 19 травня 2024 року в ході проведення огляду приміщення (кімнати) на першому поверсі БМЛ № 2 в м. Біла Церква, вул. Івана Зінича, 9, майно; вирішено питання процесуальних витрат та доля речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій обвинуваченого, призначене останньому покарання, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині вирішення питання цивільного позову, а саме стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

З посиланням на положення Конституції України, КПК України, ЦК України, захисник наголошує на тому, що на підставі наявних належних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, сторона захисту доходить висновку, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 200000 грн. є завищеним, та оцінює завдану потерпілому моральну шкоду в грошовому розмірі в сумі 100000 грн. Такий розмір грошового відшкодування, на думку апелянта, є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями потерпілого.

Потерпілий, належним чином повідомлений про день. час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Учасники апеляційного розгляду вважають можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого, з урахуванням того, що його інтереси представлені під час апеляційного розгляду його представником.

Зважаючи на позицію учасників провадження, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 18 травня 2024 року близько 20 год. ОСОБА_9 разом із співмешканкою ОСОБА_11 та двома малолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою проведення дозвілля прийшли до сестри ОСОБА_11 - ОСОБА_14 , яка проживає разом з ОСОБА_15 на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

19 травня 2024 року близько 00.30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей, що відпочивали поблизу, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, спровокував конфлікт з ОСОБА_15 , під час якого висловлювався нецензурною лайкою на адресу останнього. З метою владнання конфлікту та його припинення ОСОБА_15 не реагував на спроби ОСОБА_9 самовиразитись шляхом його приниження та словесно намагався заспокоїти ОСОБА_9 , що не зупинило хуліганські дії останнього, після чого, останній не реагуючи на осіб, які перебували поряд, на території домоволодіння, зокрема, жінки та малолітніх дітей, наблизився до ОСОБА_15 та наніс близько трьох ударів руками в обличчя останньому, чим заподіяв останньому фізичний біль.

У цей час дії ОСОБА_9 намагались припинити ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , на що він, маючи злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку та продовження протиправних дій відносно присутніх, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав виражатися нецензурною лайкою в бік присутніх осіб.

З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_9 та забезпечення безпеки життю та здоров`ю оточуючих, його малолітня донька ОСОБА_12 викликала працівників поліції, які прибули на місце події о 01.17 год. З метою уникнення відповідальності ОСОБА_9 покинув територію вказаного домоволодіння.

19 травня 2024 року близько 01.55 год. у той час, як оперуповноважений відділу кримінальної поліції Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_10 разом із старшим слідчим слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_16 , прибувши на виклик ОСОБА_12 про вчинення домашнього насильства її батьком ОСОБА_9 , з`ясовували обставини події, на мобільний телефон ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 з вимогами прийти додому, на що остання відповіла, що прийде додому після спілкування з працівниками поліції.

У подальшому, близько 02.15 год. працівник поліції ОСОБА_10 , почувши звук роботи мототранспорту та звуки, схожі на удари металу, вийшов з будинку на подвір`я, де побачив на дорозі ОСОБА_9 , на якого вказували свідки, як особу, що вчиняла хуліганські дії, який грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до правоохоронних органів, а також існуючих правил поведінки у суспільстві, побачивши працівника поліції, почав виражатись нецензурною лайкою та образливими лайливими словами в бік працівника поліції ОСОБА_10 . З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 висунув йому усну вимогу припинити хуліганські дії та зупинитись на тому місці, де він знаходиться.

У цей час ОСОБА_17 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу, почав стрімко рухатися до ОСОБА_10 , тим самим скорочуючи між ними відстань. На вимогу поліцейського ОСОБА_10 не наближатися ОСОБА_9 не реагував та, підійшовши до нього, наніс не менше 2-х ударів заздалегідь заготовленим ножем, який тримав у правій руці, в область спини зліва, перший з яких пошкодив засіб пасивного захисту бронежилет, спричинивши колото-різане пошкодження, а другий заподіяв ОСОБА_10 , який припиняв хуліганські дії, тілесне ушкодження у вигляді лінійної колото-різаної рани з рівними краями кінцями на межі верхньої третини лівої сідниці і попереку розміром 2.8*0,2 см, глибиною 4,0 см, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У подальшому ОСОБА_9 , продовжуючи злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, зокрема ОСОБА_15 , наблизився до останнього, який в цей час знаходився при вході у господарську будівлю та, тримаючи в правій руці ніж, здійснив удар в область шиї, від якого ОСОБА_15 ухилився. У цей час ОСОБА_10 , побачивши, що ОСОБА_9 своїми діями створює загрозу життю та здоров`ю оточуючих, а також на попередження про наміри застосування вогнепальної зброї та 1 пострілу в гору не реагує, ОСОБА_10 застосував вогнепальну зброю, зробивши 1 постріл в напрямку ОСОБА_9 , чим припинив хуліганські дії останнього, завдавши останньому тілесне ушкодження у виді вогнепальної крізної рани правого колінного суглобу, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Грубе порушення громадського порядку в діях ОСОБА_9 виразилось в ускладненні впорядкованих функціональних відносин, тобто в ускладненні забезпечення спокійної суспільно корисної діяльності, побуту і відпочинку людей.

Явна неповага до суспільства в діях ОСОБА_9 виразилась у відкрито виражених діях, які були очевидні для нього та інших осіб, нехтуючи громадським порядком, елементарними правилами поведінки, моральності, добропорядності.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції, інші органи, які здійснюють правозастосовні та правоохоронні функції.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності, надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин ситуацій або внаслідок надзвичайних потребують такої допомоги.

Підпунктами 3 та 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні повноваження поліції, згідно яких поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення та здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

18 травня 2024 року оперуповноважений ВКП Білоцерківського РУП ГУ НП Київській області капітан поліції ОСОБА_10 разом із старшим слідчим Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_16 , будучи згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейськими та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органів» працівниками правоохоронного органу, будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, відповідно до розстановки сил та засобів, затвердженої начальником відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області заступили на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи «Батут-430» відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та несли службу на службовому автомобілі марки «Renault» моделі «Express», державний номерний знак НОМЕР_1 , на синьому фоні.

Під час виконання вищевказаними працівниками поліції службових обов`язків, 19 травня 2024 року близько о 00.30 год. надійшло повідомлення на спецлінію «102» від ОСОБА_12 про вчинення протиправних дій її батьком ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 . Реагуючи на вказане повідомлення, працівник поліції ОСОБА_10 , який перебував в однострої зі знаками розрізнення працівника «Національної поліції України», екіпірований спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю та закріпленим на бронежилеті нагрудним жетоном із зображенням спеціального номеру, спільно зі старшим слідчим капітаном поліції ОСОБА_16 приїхав на вказану адресу.

19 травня 2024 року близько 01.55 год., в той час як вказані працівники поліції з`ясовували обставини події, на мобільний телефон ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 з вимогами прийти додому, на що остання відповіла, що прийде додому після спілкування з працівниками поліції. Після вказаної розмови у ОСОБА_9 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків.

У подальшому, близько 02.20 год. ОСОБА_10 , почувши звук роботи мототранспорту та звуки, схожі на удари металу, вийшов із будинку на подвір`я, де побачив на дорозі ОСОБА_9 , на якого вказували свідки, як особу, що вчиняла хуліганські дії, який грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до правоохоронних органів, а також існуючих правил поведінки у суспільстві, побачивши працівника поліції, почав виражатись нецензурною лайкою та образливими лайливими словами в бік працівника поліції ОСОБА_10 . З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_9 ОСОБА_10 висунув йому усну вимогу припинити хуліганські дії та зупинитись на тому місці, де він знаходиться.

У цей час ОСОБА_17 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків, почав стрімко рухатися до ОСОБА_10 , тим самим скорочуючи між ними відстань. На вимогу поліцейського ОСОБА_10 не наближатися, ОСОБА_9 не реагував та підійшовши до нього, наніс не менше 2-х ударів, заздалегідь заготовленим ножом, який тримав в правій руці, в область спини зліва, перший з яких пошкодив засіб пасивного захисту бронежилет, спричинивши колото різане пошкодження, а другий заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді лінійної колото-різаної рани з рівними краями і кінцями на межі верхньої третини лівої сідниці і попереку розміром 2.8*0,2 см, глибиною 4,0 см, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, внаслідок чого останній впав та не зміг чинити опір.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК Українине досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за встановлених судом обставин правильно кваліфіковані:

- за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язані з опором представникові влади, вчинені із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень;

- за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та міри покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами, особу винного, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, проте має і позитивні характеристики від сусідів, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради, раніше не судимий, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття; обставини, які обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, аостаточне покарання - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, зваживши на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених діянь, виходячи з конкретних обставин їх вчинення, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства та звільнення останнього від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На переконання суду, саме таке покарання є співмірним протиправним діянням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Захисником, як і іншими учасниками кримінального провадження, не оскаржуються фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікація дій обвинуваченого, вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання, а також правильність звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а, відтак, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, колегія суддів проводить апеляційний розгляд в межах апеляційної скарги.

Разом з тим захисник не погоджується з вироком суду в частині вирішення питання цивільного позову.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим ОСОБА_10 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 370000,00 грн., що складається з матеріальної шкоди в сумі 100000,00 грн., моральної шкоди - 200000,00 грн., 70000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні ОСОБА_9 пред`явлений цивільний позов визнав частково, а саме у сумі 100000,00 грн.

Таку ж позицію обвинувачений та захисник підтримали під час апеляційного розгляду.

Вирішуючи питання цивільного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про його часткове задоволення.

Так, суд визнав, що матеріали кримінального провадження та цивільного позову не містять будь-яких доказів на підтвердження завдання обвинуваченим потерпілому матеріальної шкоди на суму 100000 грн., а, відтак, у задоволення позову у цій частині відмовив.

З цих же підстав суд відмовив у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу в сумі 70000 грн.

Водночас, з врахуванням положень ЦК України, КПК України, встановивши, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 безумовно зумовили для потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду, оскільки йому, як працівнику правоохоронного органу, було заподіяно лінійну колото-різану рану розміром 2.8*0,2 см, глибиною 4,0 см, яка хоча відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, проте отримана безпосередньо під час виконання останнім службових обов`язків, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, конкретних обставин кримінального провадження, характеру та глибини душевних страждань, які позивач (потерпілий) ОСОБА_10 зазнав у зв`язку з спричиненими йому травмами, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, у тому числі необхідності докладання додаткових зусиль для організації нормального повсякденного життя, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову у цій частині та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 200000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що захисником оскаржується вирок суду лише в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого розміру заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і таки цивільний позов розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів з урахуванням обставин справи, встановлених судом першої інстанції, враховуючи, що внаслідок протиправних дій обвинуваченогопотерпілому заподіяні тілесні ушкодження під час виконання останнім службових повноважень, що свідчить не тільки на посягання на потерпілого, як на фізичну особу, але й посягання, у тому числі, і на авторитет представника правоохоронного органу, який вкрай важливий для здійснення працівниками поліції функцій; що потерпілий зазнав душевних переживань у зв`язку з неможливістю забезпечити нормального способу свого життя внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та додаткових страждань з цього приводу, настання інших негативних наслідків, і вина обвинуваченого в заподіянні такої шкоди доведена повністю, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду в частині стягнення моральної шкоди, а тому апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 9 грудня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4