печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого в ОВС 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000947 від 02.04.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000947 від 02.04.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання сторона обвинувачення зазначає, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України.

07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

23 лютого 2022 р. керівники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України Донецької та Луганської областей, звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними збройної агресії «українського режиму проти населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 р. о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати спеціальну воєнну операцію в Україні.

Цього ж дня збройні формування Російської Федерації (далі - ЗФ РФ), які діяли за наказом політичного і військового керівництва РФ і ЗФ РФ, здійснили широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_7 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а у подальшому Законами про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ, № 2212-IX, № 2263-IX, № 2500-IX, № 2738-IX, № 2915-IX, №3057-IX, №3275-ІХ, №3429-ІХ, №3684-ІХ, № 3891-ІХ, продовжувався строк дії воєнного часу в Україні.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

У громадянки України ОСОБА_6 , яка перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Луганськ Луганської області, та не перемістилася на підконтрольну органам державної влади України територію, але маючи на це змогу, виник умисел вчинити умисні дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України шляхом здійснення колабораційної діяльності.

Перебуваючи в тимчасово окупованому місті Луганськ Луганської області, достовірно знаючи про утворення у 2014 році підконтрольного Російській Федерації самопроголошеного органу «Луганська народна республіка», який узурпував виконання властивих органам державної влади та органам місцевого самоврядування України функцій на тимчасово окупованій території України, у структурі якого утворили органи місцевого самоврядування, інші «муніципальні утворення» відповідно до законодавства наведеного самопроголошеного органу та Російської Федерації, у тому числі «Державну інспекцію праці луганської народної республіки», як виконавчий органу луганської народної республіки, який проводить державну політику та здійснює функції з нормативно-правового регулювання, контролю(нагляду) щодо забезпечення здійснення державного нагляду за дотриманням трудового законодавства луганської народної республіки, усвідомлюючи, що названий самопроголошений орган та інші утворені в його структурі відомства, служби, установи є незаконними органами влади та поширюють свою окупаційну владу в населених пунктах шляхом утворення територіальних органів міністерства, відомств, служб, установ, відповідно до законодавства наведеного самопроголошеного органу та російської федерації, 22 вересня 2021 року громадянку України ОСОБА_6 призначено на посаду заступника начальника відділу Державної інспекції праці луганської народної республіки, яку остання обіймала до 17 лютого 2023 року.

Після ліквідації Державної інспекції праці луганської народної республіки, у зв`язку з набранням сили Закону № 59-І від 11.04.2024 «Об упразднении Правительства Луганськой Народной Республики», опублікованого на офіційній сторінці «Народного совета луганской народной республики» за посиланням: https://nslnr.su/zakonodatelnaya-deyatelnost/zakonoproekty/21696/, з 20 березня 2023 року громадянка України ОСОБА_6 обійняла посаду заступника начальника відділу Південно-Західної міжрегіональної територіальної Державної інспекції праці рф, створеної на підставі Наказу Федеральної служби по труду та зайнятості російської федерації (Роструд) від 28.02.2022 № 261, повноваження якої розповсюджуються на тимчасово окуповані території Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей.

Одночасно з цим, встановлено, що громадянка України ОСОБА_6 обіймала різні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Луганської області з 2015 року.

Так, в період з 04.05.2015 по 12.04.2019 громадянка України ОСОБА_6 обіймала посаду заступника начальника відділу Центрального апарата Фонду соціального страхування тимчасової непрацездатності і у зв`язку з материнством луганської народної республіки.

В період з 17.04.2019 по 30.06.2019 громадянка України ОСОБА_6 обіймала посаду бухгалтера-ревізора Державного унітарного підприємства луганської народної республіки «луганське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів».

В період з 01.07.2019 по 21.09.2021 громадянка України ОСОБА_6 обіймала посаду бухгалтера-ревізора 1 категорії Державного унітарного підприємства луганської народної республіки «луганське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів».

Одночасно з цим встановлено, що відповідно до Указу Голови луганської народної республіки ОСОБА_8 від 26 травня 2021 року № УГ-275/21 та Постанови Голови Уряду луганської народної республіки ОСОБА_9 , від 04 червня 2021 року № 485/21 «Про затвердження Положення про Державну інспекцію праці луганської народної республіки», Державна інспекція праці луганської народної республіки розташована за адресою: 91005, луганська народна республіка, міський місто Луганськ, Жовтневий район, Квартал 31-й, буд.14.

Також, відповідно до Положення, Державна інспекція праці луганської народної республіки керується нормативно-правовими актами луганської народної республіки та російської федерації.

Діяльність Державної інспекції праці луганської народної республіки координується Міністерством труда та соціальної політики луганської народної республіки.

Обіймаючи посаду заступника начальника відділу Державної інспекції праці луганської народної республіки, відповідно до «Положення про державну інспекцію праці луганської народної республіки», затвердженого постановою Уряду луганської народної республіки від 04.06.2021 року № 485/21, громадянка України ОСОБА_6 реалізовувала організаційно-розпорядчі функції та адміністративно-господарські функції, зокрема такі:

1) Організаційно-розпорядчі функції:

1.1. Керівництво відділом - організація роботи підлеглих інспекторів, контроль за виконанням ними посадових обов`язків.

1.2. Розподіл обов`язків між працівниками відділу та координація їх діяльності.

1.3. Контроль за дотриманням законодавства про працю на підприємствах, установах, організаціях.

1.4. Розгляд звернень громадян щодо порушень трудових прав та прийняття відповідних заходів.

1.5. Участь у розробці нормативних документів і методичних рекомендацій у сфері трудового законодавства.

1.6. Організація перевірок дотримання трудового законодавства, складання планів перевірок.

1.7. Прийняття рішень щодо накладання санкцій за порушення трудового законодавства.

1.8. Взаємодія з іншими державними органами (прокуратура, суди, органи місцевого самоврядування) щодо питань охорони праці та трудових відносин.

1.9. Підготовка звітності про діяльність відділу та аналіз ефективності проведених заходів.

1.10. Представництво інспекції на нарадах, семінарах, конференціях з питань дотримання трудового законодавства.

2) Адміністративно-господарські функції:

2.1. Забезпечення ефективного використання матеріальних ресурсів (офісного обладнання, програмного забезпечення тощо).

2.2. Організація документообігу у відділі, контроль за збереженням документації.

2.3. Контроль за дотриманням правил техніки безпеки та охорони праці в самому відділі.

2.4. Організація роботи з кадрами - участь у підборі, навчанні та атестації працівників.

2.5. Забезпечення дисципліни та трудового розпорядку у відділі.

2.6. Контроль за використанням фінансових ресурсів відділу (у межах компетенції).

2.7. Забезпечення працівників необхідними інструментами та матеріалами для виконання службових обов`язків.

Отже, громадянка України ОСОБА_6 , обійнявши посаду заступника начальника відділу Державної інспекції праці луганської народної республіки в тимчасово окупованому місті Луганськ Луганської області, своїми умисними діями вчинила колабораційну діяльність, спрямовану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Сторона обвинувачення вказує, що на даний час підозрювану оголошено в розшук, сторона обвинувачення, просить вирішити питання про обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, просила відмовити, зазначивши, що воно є необґрунтованим та безпідставним.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000947 від 02.04.20025 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

25.03.2025 слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України, за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Підозрюваною у кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Ворошиловград Луганської області, громадянка України, паспорт громадянки України НОМЕР_1 , виданий 10.08.1995 Свердловським МВ ГУМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_10 та повістки про виклик опубліковані 26.03.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 65 (7990) від 28 березня 2025 року.

ОСОБА_6 будучи повідомленою про підозру та про її виклик, до слідчого жодного разу не з`явилась за викликами, про причини неявки не повідомила.

04.04.2025 підозрювану ОСОБА_6 оголошено у державний розшук. Здійснення розшуку підозрюваної ОСОБА_6 доручено Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

На цей час, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, підозрювана ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на тимчасово окупованій території України, що підтверджено листом ДСР НПУ № 44490/04-2025 від 14.04.2025 та додатками до нього.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складення воно здійснюється у спосіб, передбачений Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, а також враховуючи, що вказане було доведено прокурором у судовому засіданні, що підозрювана ОСОБА_10 умисно переховується від слідства та суду.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість вирішення слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_10 у відсутність останньої.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрювану з інкримінованим кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 , в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, протоколами допитів свідків, протоколами допиту потерпілих, протокол допиту підозрюваних, протоколами про результати проведення НС(Р)Д та іншими доказами та речовими доказами у сукупності.

Вказані обставини свідчать, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Слідчий суддя приймає до уваги, що на даний час, підозрювана перебуває у розшуку, за викликом сторони обвинувачення не прибуває що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором в судовому засіданні доведено, що з огляду на процесуальну поведінку підозрюваної, у слідства є достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, продовжить ухилятися від їх проведення шляхом неявок до слідчого, тим самим перешкоджаючи проведенню всебічного та об`єктивного розслідування у розумний строк - ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Вищевикладене у сукупності достатньо та поза розумним сумнівом вказує на високі ризики того, що ОСОБА_10 , у випадку незастосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й надалі переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання слідчого судді зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_10 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваної, крім тримання під вартою.

Також, необхідно врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, його тяжкість, а також суворість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, її зв`язки, що дає йому можливість активно переховуватися від органів слідства та суду.

Таким чином, потреба у застосуванні щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим, винятковим запобіжним заходом, зумовлюється переліченими ризиками у сукупності з тяжкістю інкримінованому їй злочину, а також у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування.

При цьому, застосування до ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрювана з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде вчиняти активні дії, направлені на унеможливлення проведення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Питання щодо доведеності вини підозрюваної у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Також слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 176, 177, 183, 193, 194 КПК України, слідча суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці міста Ворошиловград Луганської області, громадянці України, паспорт громадянки України НОМЕР_1 , виданий 10.08.1995 Свердловським МВ ГУМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави та строку дії запобіжного заходу.

У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11