Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7717/23
Номер провадження 1-кс/711/1859/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження № 711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_6 перебуває на розгляді кримінальне провадження кримінальне 711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України.

13.08.2025 захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про відвід судді Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження № 711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримав заяву про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження 711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Мотивує тим, що в провадженні судді Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження №711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження прокурор відділу забезпечення процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управлінні нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Черкаської областю прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотаннями про оголошення у міжнародний розшук підозрюваних ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та клопотанням про обрання стосовно вказаних осіб запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_6 не може брати участь у розгляді справи №711/7717/23 та підлягає відводу, з огляду на наступне. Слідчим управлінням національної поліції в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000243 від 12.09.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.332 КК України. Згодом обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у даному провадженні було скеровано до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду по суті. За результатами автоматизованого розподілу справ, вказаній справі призначено унікальний номер 711/5478/23 та визначено суддю, яка буде здійснювати розгляд вказаного провадження, а саме ОСОБА_6 16.10.2023 року суддею в рамках справи № 711/5478/23 було постановлено ухвалу, якою оголошено у розшук ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , зупинено до розшуку обвинувачених судове провадження по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000243 від 12.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України, та виділено матеріали кримінального провадження стосовно них в окреме провадження. Судове провадження стосовно ОСОБА_8 продовжено в загальному порядку. 28 квітня 2025 року суддя ОСОБА_6 ухвалила вирок у справі №711/5478/23, яким ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права протягом 2 (двох) років обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, з конфіскацією всього належного йому майна. В подальшому, прокурор у кримінальному провадженні №0000243 ОСОБА_3 звернувся до судді ОСОБА_6 з клопотаннями про оголошення в міжнародний розшук ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно останніх. Так, у ОСОБА_5 є обґрунтовані підстави сумніватись в неупередженості судді ОСОБА_6 оскільки, по-перше, зі змісту вироку від 28.04.2025 вбачається, що суддя ОСОБА_6 вже висловила свою процесуальну позицію щодо обґрунтованості обвинувачення не лише стосовно ОСОБА_8 , а й щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Зокрема, у вказаному вироку суддя, серед іншого, зазначила наступне: «У подальшому Особа 1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадженні розподілив отримані від ОСОБА_8 кошти згідно з раніше обумовленим планом. Особа 2, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, відповіли відведеної йому ролі виконавця злочинів здійснював наступні функції: - підшуковував військовозобов`язаних осіб, які виявляли бажання незаконно перетнути державний кордон України; -проводив переговори із особами, які бажали незаконно перетнута державний кордон України, щодо оформлення відповідних документів та перерахування грошових коштів; -надав реквізити власного банківського рахунку, який використовувався для одержання коштів від осіб, які бажали незаконно перетнути державний кордон України; -за вказівкою організатора групи розпоряджався коштами, які надходили на його рахунок від здійснення злочинної діяльності, в тому числі здійснював їх розподіл між учасниками групи у визначених організатором частинах. Цього ж дня о 20:16 годині Особа 1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, надіслав ОСОБА_8 на месенджер «Viber» повідомлення із зазначенням номера банківської картки та повідомлення «Особа 2, матеріали відносно якого виділи і в окреме провадження». Після чого ОСОБАМ здійснив переказ коштів на рахунок Особа 2, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження та о 20:22 годині надіслав відповідь Особі 1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, фотографії особистих документів і скріншот повідомлення про здійснення переказу 40 500 грн. на вказану банківську картку. Особа 1, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, здійснював загальне керівництво групою, координував і погоджував діяльність Особи 2, матеріали у відношенні якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4, розробив єдиний план, функції членів групи та розподілив їхні ролі, які були спрямовані на досягнення єдиної злочинної мети згідно з розробленим планом дій. За вказівкою Особи 1 виконавець злочинів Особа 2, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, підшукував осіб, які мали намір виїхати за кордон України, але не мали для цього законних підстав, надав доступ до свого банківського рахунку, на який перераховувались кошти за вчинені злочинні дії, та за вказівкою організатора перераховував і розподіляв ці кошти між членами організованої групи. Об`єднання єдиним планом, який відомий всім учасникам, та чіткий розподіл функцій та їхні ролі - згідно з єдиним планом (який неодноразово повідомляв співрозмовникам Особа 1 та Особа 2, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та розподіленими функціями учасників організованої групи було усунуто перешкоди у виїзді як мінімум для 4 військовозобов`язаних за межі України. ОСОБА 4 не спілкувався з особами, які зверталися до них з метою усунення перешкод для виїзду за кордон України, оскільки такі функції виконували Особа 2 та Особа 1, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження (розмова зафіксована 09.11.2022).» Фактично, суддя ОСОБА_6 стверджує про те, що факт причесаності, зокрема ОСОБА_5 , до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є доведеним, що, в свою чергу, порушує принцип презумпції невинуватості. Відповідно до ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Порушення презумпції невинуватості, верховенства права та законності с істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування судового рішення. У постанові ККС у складі ВС від 06.03.2018 у справі №173/123/17 суд зауважив, що висновок у вироку щодо ОСОБА 8 про його співучасть у вчиненні крадіжки з ОСОБА_1 є констатацією його винуватості у цьому кримінальному правопорушенні. Зазначена преюдиція щодо винуватості ОСОБА 8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК, не лише входить у колізію з нормами КПК щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 7 КПК загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності. Натомість міжнародні стандарти в галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд. У постанові ККС у складі ВС від ІЗ вересня 2018 року у справі №461/4858/17 суд зазначив, що констатація у вироку Галицького райсуду від 28.07.2017 факту причетності Особи_7 до скоєння злочину грубо порушує передбачені ст. 7 КПК загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, верховенства права й законності, а також уходить у колізію з нормами КПК щодо вільної оцінки доказів. В рішенні ЄСПЛ у справі «Довженко проти України» (Заява № 36650/03, §47-28) наголошується, що право на презумпцію невинуватості, закріплене у пункті 2 статті 6 Конвенції є одним з елементів справедливого судового розгляду кримінальної справи, який вимагається відповідно до пункту 1 цієї ж етапі (див. рішення від 10 лютого 1995 року у справі «Аллеи де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France), §. 35. Series A, № 308). Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії» (заява №13470/02), Європейський суд з прав людини зазначив: «Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 етапі 6 Конвенції (Allenet de Ribemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася Думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, с винуватою ще до того, коли її Вина буда доведена відповідно до закону (Мїпеїіі v. Switzerland)... Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону... (Bohmer v. Germany, §54, 56; Nestak v. Slovakia. §§88- 89)...». Презумпція невинуватості буде знехтуваною, якщо без попереднього встановлення законним шляхом вини підсудного, у судовому рішенні щодо нього віддзеркалюватиметься відчуття, що він винен. Це стосується і випадків, навіть коли відсутня формальна констатація: достатньо, аби мотивування наводило на гумку, що суддя вважає особу винуватою («Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), §. -1). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), §. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garyeki v. Poland), §. 66). По-друге, відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває па тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його змії; на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

В свою чергу, положення ч.2 ст.177 КПК України визначають, що підставок застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають і достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особо кримінального правопорушення та оцінити існування передбачених законом ризиків, діючи при цьому неупереджено. В той же час, враховуючи наявність вироку, де суддя ОСОБА_6 вже виклала своє внутрішнє переконання щодо причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину в провадженні (№ 711/5478/22) та вважає обґрунтованою його винуватість у конкретному складі кримінальної провадження, вона фактично не може неупереджено досліджувати вказане питання у провадженні № 711/7717/23, оскільки вже має внутрішнє упереджене переконання щодо вказаної справи загалом та безпосередньо ОСОБА_5 . Крім того, вважають, що доводи, які будуть обґрунтовано наводитись стороною захисту й даному кримінальному провадженні, не будуть сприйняті суддею ОСОБА_6 , оскільки вона вже має сформовану думку, яку остання висловила у своєму судовому рішенні від 28 квітня 2025 року. З наведеного можна зробити висновок, що відводу (самовідводу) підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 3 травня 2007 року, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно, зокрема, звернути увагу на спосіб призначення його членів та строки їх повноважень, існування гарантій проти зовнішнього тиску та наявність зовнішніх ознак незалежності. А «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Таким чином, суддя вже висловила своє внутрішнє переконаний щодо доведеності вини та ролі ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, що може с творити враження необ`єктивності та упередженості при розгляді даної справи, що в майбутньому може стати причиною недовіри до прийнятою об`єктивною, справедливого, неупередженого та законного судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд, а відтак дана заява про відвід підлягає задоволенню. На підставі викладеного просить суд відвести суддю Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження №711/7717/23 обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що доводи захисника, що під час ухвалення вироку від 28 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 суддя ОСОБА_6 висловила позицію про винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є безпідставним та надуманими. У вироку, на який посилається сторона захисту, відсутні будь-які посилання на причетність, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_5 до вчинення злочинів. Натомість, оскільки злочин, який інкримінувався ОСОБА_9 вчинений ним в складі організованої групи, судом під час ухвалення вироку відповідно було зазначено про наявність Особи 1, Особи 2 і т.д. Таким чином, суд, зокрема суддя ОСОБА_6 , не висловлювала будь-якої думки, щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення того чи іншого кримінального правопорушення. Інші доводи, вказані захисником, зводяться лише до незгоди з заявленим прокурором клопотанням про оголошення його підзахисного в міжнародний розшук. З огляду на викладене, вважає, що сторона захисту зловживає своїм правом, та не може вказувати, що у даному випадку суддя висловила думку, щодо причетності обвинувачених до подій, які викладені в іншому вироку.

Суддя ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши письмові матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до протоколу автоматичного визначення судді від 14.08.2023 судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_6 , в результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано на розгляд судову справу № 711/5478/23, щодо розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000243 від 12.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України.

16.10.2023 року суддею в рамках справи № 711/5478/23 було постановлено ухвалу, якою оголошено в розшук ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000243 від 12.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України та виділено матеріали кримінального провадження стосовно них в окреме провадження, та зупинено до їх розшуку. Судове провадження стосовно ОСОБА_8 продовжено в загальному порядку.

Статтею 75 КПК України наведені вичерпні підстави для відводу слідчого судді, судді у кримінальному провадженні. Слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Зокрема, п.п.3, 4 ч.1 цієї статті зазначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному проваджені якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтями 126, 129 Конституції України передбачено, що судді, при здійсненні правосуддя є незалежні і підкоряються тільки закону, вплив на них у будь - який спосіб забороняється.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах PiersacvsBelgium, Grievesvs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ, суд має бути неупередженим і безстороннім.

При цьому щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної складової неупередженості суддів, то у справі "Фей проти Австрії" суд вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Також суд вказує, що у відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляду справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За змістом п. 23, п. 60, п. 61 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів, - принцип незалежності судової влади означає незалежність кожного судді при здійсненні ним функцій прийняття судових рішень. Під час розгляду всіх справ судді повинні діяти незалежно та неупереджено. Судді мають приймати рішення у справах, які передані їм на розгляд. Вони можуть відмовитися від справи або її розгляду лише якщо для цього є поважні причини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В своїй заяві про відвід сторона захисту вказує на те, що суддя ОСОБА_6 вже висловила своє внутрішнє переконання, щодо доведеності вини та ролі ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, оскільки нею винесено обвинувальний вирок у виділеному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , що на їх думку, створює враження необ`єктивності та упередженості при розгляді даної справи та в майбутньому може стати причиною недовіри до прийнято рішення.

Проте в ході судового розгляду заяви про відвід встановлено, що у вироку на який посилається захист, судом під час його ухвалення окрім обвинуваченого ОСОБА_8 , судом зазначені особи Особа1, Особа 2… Особа 8, будь яких посилань на причетність до вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відсутні.

Інші доводи сторони захисту, зводяться до незгоди щодо заявленого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно обвинувачених та оголошення їх у міжнародний розшук, що не є предметом розгляду заяви про відвід судді.

З огляду на обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність обставин, які б піддавали сумніву об`єктивність і неупередженість судді, якому заявлено клопотання.

Незгода з процесуальними діями судді, не може бути підставою для відводу судді від розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставин, передбачених ст.ст.75-76 КПК України, які виключають участь судді ОСОБА_6 від розгляду справи 711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України, не встановлено, в зв`язку з чим підстави для задоволення клопотання захисту відсутні.

Керуючись ст.ст. 35,75,81, 369-372, 376, 459-464 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження № 711/7717/23 за обвинуваченням ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1