Справа № 212/2619/25
У Х В А Л А

09 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000747 від 20 серпня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу перебуває вищевказане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , щодо якого на досудовому розслідуванні застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

09 липня 2025 року до початку судового засідання від прокурора ОСОБА_5 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів без визначення застави.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого з підстав, викладених у ньому.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність ризиків, на які посилається прокурор. Усі ризики вважає припущенням прокурора, зокрема ризик переховування нівелюється відмовою обвинуваченого від обміну військовополонених між Україною та РФ. Також, зазначив, що прокурор не довів, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. Просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки коштів на заставу у обвинуваченого немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали доводи адвоката ОСОБА_7 , заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року строк тримання під вартою обвинуваченому продовжений до 21 липня 2025 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінального провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність їх соціальних зв`язків у місці його постійного проживання; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію та майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей.

Так, ОСОБА_6 не одружений, неповнолітніх дітей не має, утриманців не має, є працездатною особою, військовослужбовцем, не судимий, має зареєстроване місце проживання.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину проти миру, безпеки людства й міжнародного правопорядку, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, а також у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в умовах воєнного стану, під час виконання обов`язків військовослужбовця, основне покарання за вчинення цього злочину передбачено на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

При цьому суд, виходить з того, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства). Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінуємих йому злочинів за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України, наведені прокурором у своїх клопотаннях із посиланням на відповідні матеріали досудового розслідування.

У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, зокрема експерта, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, і ці ризики були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду обґрунтований тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, співпрацював з представниками іноземної держави РФ та здобув досвід щодо форм та методів оперативно-розшукової діяльності, засобів та способів конспірації, використовуючи під час спілкування заздалегідь обумовлені засоби, усвідомлює тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі доведення винуватості. Ці обставини можуть свідчити про високий ступінь ймовірності переховування обвинуваченого від суду та відбування покарання у разі визнання його винуватим.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Оцінюючи ризик незаконного впливу на свідків та експерта, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів та їх дослідження.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу на свідків зі сторони обвинуваченого, обізнаного щодо даних про учасників кримінального провадження, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

До того ж, враховуючи, що відповідно до частини другої статті 84, частини першої статті 95 КПК України допит експерта є одним із процесуальних джерел доказів, існує ризик незаконного впливу на експерта з метою надання ним заздалегідь узгоджених свідчень на користь обвинуваченого.

Послідовність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а саме у скоєнні у 2023 році під час перебування на військових навчаннях у Королівстві Великої Британії злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, тобто у глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, а також у скоєнні у 2024 році злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, тобто у державній зраді у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, надає суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем, перебуваючи на волі у період воєнного стану, може вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності прокурором неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу суд відхиляє, зазначаючи наступне.

Суд, встановивши наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи положення ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно з якою під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

При цьому, суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 19 червня 2024 року у справі № 7-р(II)/2024 про те, що частина шоста статті 176 КПК України визнана такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), не суперечить статтям 3, 8, частинам першій, другій статті 29, частині першій статті 55, частині першій статті 62, частині першій статті 64 Конституції України, оскільки ця норма Кодексу забезпечує посилені гарантії захисту конституційного права на свободу та особисту недоторканість особи від свавільного втручання, що їх визначено частиною другою статті 29 Конституції України.

На час вирішення питання продовження запобіжного заходу відомості про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою суду не надані.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, суд не визначає розмір застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 111 КК України і проти застосування такого запобіжного заходу заперечує сторона захисту.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 06 вересня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення обвинуваченого.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3