Справа № 344/7728/25
Провадження № 1-кс/344/3397/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , в межах кримінального провадженя, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 05.11.2024,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000346 від 05.11.2024, у якому ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

У клопотанні зазначено, що начальник служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 , будучи військовою службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимогам ст.ст. 6, 7, 8, 16, 58, 59, 82, 83, 86 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 5, 6, 45, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в період часу з грудня 2023 по 29.04.2025, перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перевищуючи в умовах воєнного стану надану йому владу та службові повноваження, а саме організаційно-розпорядчі функції щодо підлеглого особового складу, надавав дозвіл підпорядкованому йому військовослужбовцю солдату ОСОБА_7 перебувати поза межами військової частини НОМЕР_1 без будь-яких поважних на те причин, не виконувати при цьому обов`язки військової служби та проводити час на власний розсуд, внаслідок чого військовій частині НОМЕР_1 заподіяно шкоду у вигляді безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди вищевказаному військовослужбовцю за цей період часу на загальну суму не менше ніж 650 тис. грн., що у відповідності до примітки до ст. 425 КК України, є істотною шкодою, чим вчинив перевищення військовою службовою особою влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, що спричинили істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Матеріалами клопотання зазначається, що 30 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на те, що інші види запобіжних заходів застосувати відносно підозрюваного неможливо, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у перевищенні військовою службовою особою влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, що спричинили істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану, вони будуть недостатніми з огляду на наявність ризиків, зазначених у клопотанні. Просив клопотання задовольнити.

Захисники підозрюваного у судовому заперечили клопотання, вказавши на необґрунтованість підозри, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 426-1 КК України є не обґрунтованим належними правовими підставами.

Заперечуючи клопотання, захисники підозрюваного вказали на безпідставність наведених у клопотанні ризиків, зазначивши, що ОСОБА_4 29.04.2025 року самостійно зв`явився на допит органу досудового розслідування, що свідчить про його бажання всебічно сприяти встановленню істини у даному кримінальному провадженні, а не переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Свідок ОСОБА_8 уже надав покази, які зафіксовані у протоколі допиту, а зі свідком ОСОБА_9 ОСОБА_4 не знайомий, що підтверджує і сам свідок згідно протоколу допиту, тому відсутній ризик незаконного впливу на свідків. Крім того, ОСОБА_10 добровільно видав мобільні телефони та вказав всі паролі доступу до них. Крім того, ОСОБА_4 відсторонений від проходження військової служби з 29.04.2025 року, що повністю нівелює ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

При обранні запобіжного заходу захисники просять врахувати особу підозрюваного, який перебуває на військовій службі, був учасником АТО, є учасником бойових дій, працює, мав поранення, має міцні соціальні зв`язки, просять врахувати його процесуальну поведінку. Підозрюваний раніше не судимий. Також просять врахувати його негативний стан здоров`я, що підтверджено медичним висновком.

Сторона захисту вказує на непомірний розмір застави для ОСОБА_4 , оскільки такий перевищує 30 розмірів заробітної плати останнього, а також органом досудового розслідування не враховано, що на утриманні ОСОБА_4 перебуває мати інвалід ІІІ групи інвалідності та батько пенсіонер. Розмір застави значно перевищує розмір завданої шкоди, зазначеної у клопотанні.

Також захисниками вказано, що, в порядку ст. 180 КПК України до органу досудового розслідування та до слідчого судді звернулись двоє осіб, які заслуговують на довіру, мають постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, працевлаштовані, які виявили бажання поручитись та надали письмові зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України. Вказані особи, зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та реально забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Сторона захисту просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію, висловлену його захисниками.

У судовому засіданні заслухано осіб, які звернулися до слідчого судді із клопотаннями про взяття на поруки підозрюваного: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пояснили, що можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисників, осіб, які звернулися з клопотанням про взяття підозрюваного на поруки, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколах допитів свідків, протоколі обушку та затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті дванадцять років позбавлення волі.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокурором наведено навність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальним, оскільки ОСОБА_4 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється в перевищенні військовою службовою особою влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, що спричинили істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану, фактично проживає у районі, наближеному до державного кордону України (м. Івано-Франківськ), тому останній має реальну можливість покинути територію України, використовуючи наявні у нього зв`язки на території України та використовуючи свої навички та вміння;

незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки ОСОБА_4 відомі повні анкетні дані осіб причетних до вчинення вказаного злочину та які могли бути безпосередніми очевидцями означеного злочину, після чого він, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на їх показання, що в свою чергу може зашкодити проведенню досудового розслідування. Окрім цього, останній перебуває на посаді начальника служби військової частини НОМЕР_1 , таким чином більшість свідків у кримінальному провадженні є його підлеглими особами, на яких він може чинити безпосередній вплив;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду;

вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки ОСОБА_4 , проходячи військову службу, з метою уникнення кримінальної відповідальності може не з`явитися на службу.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено під час дії воєнного стану, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , а також те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків, а також вчитити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, які передбачені у ст. 194 КПК України, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення, що зазначено ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Сторона обвинувачення, як альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, просить визначити її розмір у межах 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави слідчий суддя, поряд з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями Європейський суд з прав людини від 26.01.1993 року у справі «В. проти Швейцарії», у рішенні від 08.01.2009 року у справі «Мангурас проти Іспанії».

Розмір застави, у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_4 , особу підозрюваного, а тому необхідно визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 232 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 702 496 (сімсот дві тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень. На переконання слідчого судді, саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для ОСОБА_4 необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам сторони захисту про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, враховуючи клопотання громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виявили бажання взяти на поруки підозрюваного, враховуючи позицію сторони обвинувачення, яка заперечує стосовно вказаного запобіжного захисту, зважаючи на недоведеність рівня довіри до вказаних осіб, слід зазначити наступне.

Так, статтею 180 КПК України передбачено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку підозрюваного.

Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Особиста порука, як запобіжний захід, застосовується з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК) і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для підозрюваного, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Слідчий суддя враховує, що у суду відсутня будь-яка інформація стосовно осіб, які звернулися з відповідними клопотаннями, яка б давала підстави вважати даних осіб такими, які заслуговують на особливу довіру. Також не надано доказів, з яких би слідчий суддя міг встановити, чи здатнні поручителі достатньо впливати на підозрюваного, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків, враховуючи обставин інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкості злочину та суворості покарання за його скоєння.

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування - до 28 червня 2025 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Визначити заставу у вигляді 232 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 702 496 (сімсот дві тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265). Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

не залишати без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду м. Івано-Франківськ;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця служби;

утриматися від спілкування зі свідками та іншим підозрюваними в даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 02.05.2025 року.