КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3558/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001043, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 25 квітня 2025 року, включно.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки прокурором не доведено недостатність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, як і не доведено існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на даний час необґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід,не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це тим, що останній день оскарження відповідно до ст.395 КПК України перепав на вихідний день, а перший робочий день є 03 березня 2025 року, та станом на 03 березня 2025 року не було повного тексту оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи клопотання про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки наведені у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами справи. З цих підстав суд задовольняє клопотання захисника ОСОБА_7 та поновлює строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з апеляційної скарги та ухвали суду, на розгляді Печерського районного суду міста Києва перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001043 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

28 березня 2025 року Печерським районним судом міста Києва у вказаному кримінальному провадженні винесено вирок, та на даний час кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції.

Під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурор подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 25 квітня 2025 року включно.

Постановляючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є необхідними та достатніми для продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема суд, надаючи оцінку наявності ризику переховування від суду, врахував практику Європейського суду з прав людину, згідно якої ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в інтересах Російської Федерації з метою завдання шкоди національній безпеці України, суд правильно прийшов до висновку, що існує висока ймовірність того, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкримінований злочин, з метою ухилення від кримінальної відповідальності він може вчинити дії для втечі та переховування, в тому числі на тимчасово непідконтрольній території України.

З огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що на даний час вторгнення Російської Федерації на територію України триває, обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Оскільки наведені прокурором ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника, судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою враховано характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, та надано їм належну оцінку.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому злочину та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 25 лютого 2025 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 25 квітня 2025 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4