Справа № 299/1709/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурор ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/342/21 за апеляційними скаргами прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Копаня Виноградівського району Закарпатської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.01.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), яким призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 19.03.2020 року близько 15 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом медичного огляду для встановлення фактів вживання алкоголю та стану оп`яніння від 19.03.2020 року № 282, знаходився в приміщенні вітальної кімнати будинку АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_9 , де в ході виниклої між ними словесної суперечки ОСОБА_9 схопив ОСОБА_8 за верхній одяг та повалив на ліжко, де ОСОБА_8 , лежачи на спині, лицем до якого зверху знаходився ОСОБА_9 , лівою рукою схопив зі столу кухонний ніж та, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та наслідки, що можуть настати після їх вчинення, ОСОБА_8 наніс один удар кухонним ножем ОСОБА_9 в область поперекової ділянки спини справа, після чого ОСОБА_9 підвівся та, вийшовши з будинку на вулицю, пройшов декілька метрів від дворогосподарства, втративши свідомість впав на землю та помер.

Згідно висновку експерта Виноградівського районного відділення Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи № 61 від 21.04.2020 року проведенням судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 встановлена наявність тілесного ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани на шкірних покривах правої половини спини в області IX міжреберного простору з ушкодженням печінки.

Наявна рана на шкірних покривах правої половини спини ОСОБА_9 заподіяна одним ударом (одна рана та один рановий канал) в напрямку ззаду наперед, дещо справа наліво та дещо знизу вверх гострим колюче-ріжучим плоским предметом, клинок якого мав один гострий різальний край (лезо) і тупу спинку (обушок), можливо ножем, обушок якого був повернутий всередину, а лезо назовні, що підтверджується взаєморозташуванням "М"- подібного і гострого кінців рани. В рані та по ходу ранового каналу виявлені ознаки зажиттєвого походження.

Тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани спини з ушкодженням печінки є небезпечним для життя у момент його спричинення і за цією ознакою, згідно пункту 2.1.3 к) "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 "Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України" відноситься до тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

В момент отримання вищезгаданого тілесного ушкодження ОСОБА_9 міг знаходитися в будь-якому положенні по відношенню до травмуючої поверхні, за винятком тих положень, при яких область ушкодження була б недоступна для завдання удару. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 доступні для спричинення ушкодження як правою, так і лівою рукою сторонньої людини. З моменту отримання ушкодження і до моменту настання смерті ОСОБА_9 пройшов короткий проміжок часу.

Смерть ОСОБА_9 наступила в результаті проникаючого колото-різаного поранення правої половини спини з ушкодженням печінки, що ускладнилося подальшим розвитком гострої крововтрати, за що свідчить наявність вказаного поранення, ознаки значної кровотечі (просочення кров`ю одягу), морфологічні ознаки гострої крововтрати та шоку.

За наведених обставин ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції статті.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить постановити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК Українита призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Виноградівського районного суду від 24.01.2019 у вигляді 1 року і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілої сторони, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілої сторони береться до уваги те, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавала.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 374 КПК України, практики ВСУ зазначеної у ППВСУ від 29.06.1990 року № 5 зі змінами від 30.05.2008 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину, відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого не допускається.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, суд першої інстанції вказаних норм не дотримався.

Зокрема, суд першої інстанції та не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК України, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурор надав суду ряд доказів, які були досліджені судом першої інстанції та вказували на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Так, як в ході досудового слідства, так і в суді першої інстанції, була допитана потерпіла ОСОБА_7 яка показала, що 19 березня 2020 року її брат ОСОБА_9 був у неї вдома і направився до ОСОБА_8 за коштами, які останній повинен був повернути ОСОБА_9 за металолом. Після того, через деякий час дізналась, що ОСОБА_8 наніс її брату ОСОБА_9 удар ножем від чого останній помер.

Однак, судом першої інстанції покази потерпілої визнані недопустимим доказом. Як зазначив суд, ОСОБА_7 не набула статусу потерпілої, у зв`язку із порушенням порядку її залучення. З врахуванням викладених обставин, всі послідуючі документи визнано недопустимим доказом, а саме:

-повідомлення про завершення досудового розслідування від 12.06.2020 року;

-повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 12.06.2020.

Вказане твердження суду є незаконним і не грунтується на нормах кримінального закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Зокрема, судом під час допиту в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 у відповідності до ст.353 КПК України з`ясовано стосунки потерпілого з обвинуваченим, чи отримано пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, чи зрозумілі вони їй, і жодних сумнівів, чи ОСОБА_7 є потерпілою судом не зазначено.

Поряд з цим, стороною обвинувачення заявлено до суду клопотання про приєднання до обвинувального акту всіх матеріалів кримінального провадження, з метою дослідження письмових доказів, які містяться в них (в тому числі заява ОСОБА_7 про залучення її до кримінального провадження в якості потерпілої, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілої та інше...), однак судом було відмовлено. Таким чином, вказаний доказ здобутий законно.

Більше того, стороною захисту не ставилось під сумнів допустимість доказу - «залучення ОСОБА_7 до кримінального провадження в якості потерпілої», а відповідно до постанови Верховного Суду у справі №737/838/16-від 11.05.2021, обвинувачення може не подавати докази на підтвердження допустимості та достовірності доказів, якщо захист не поставив їх під сумнів.

Також, судом визнано недопустимим протокол слідчого експерименту від 25.03.2020 проведеного в будинку АДРЕСА_2 в присутності двох понятих, за участі підозрюваного ОСОБА_8 та статиста, у зв`язку з тим, що у протоколі слідчого експерименту не викладено результати слідчого експерименту та відеозапис до нього. Вказане твердження суду також не відповідає дійсності і не грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Частиною 2 ст.240 КПК України передбачено, що за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Відповідно до ч.6 ст.240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами нього Кодексу.

Водночас, ч.2 ст. 104 КПК України передбачено, що у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

У зв`язку з тим, що проведення вказаної слідчої дії проводилося з застосуванням безперервної відео-фіксації, результат його проведення зафіксовано на відеозаписі, про що зазначено у протоколі. Таким чином, вказаний доказ є допустимим та здобуті похідні докази також є допустимими. Також, судом визнано недопустимим доказ протокол огляду предмета від 26.03.2020 з фото таблицею, згідно з якого в приміщенні службового кабінету Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області в присутності двох понятих проведено огляд штанів чорного кольору та спортивної куртки бордово-білого кольору, у зв`язку з відсутністю доказів щодо порядку отримання стороною обвинувачення речей, огляд яких проведено та всі послідуючі документи визнано недопустимим доказом, а саме висновок експерта №196 від 14.04.2020.

Судом безпідставно визнано вказані докази недопустимими, у зв`язку з тим, що фактично слідчим проводився огляд предмета, а законність здобуття цього доказу, стороною захисту не ставився під сумнів, відповідно сторона обвинувачення може не подавати докази на підтвердження допустимості та достовірності цього доказу. Дане твердженням викладено в постанові Верховного Суду у справі №737/838/16-к від 11.05.2021. Таким чином, вказаний доказ здобутий законно.

Окрім цього, судом визнано недопустимим доказом протокол затримання особи від 19.03.2020, у зв`язку з тим, що протокол не містить підстав затримання.

Однак, судом безпідставно визнано вказаний доказ недопустимим, оскільки ОСОБА_8 , затримано одразу після вчинення кримінального правопорушення і в протоколі затримання особи чітко вказано та підкреслено п. 2 якщо безпосередньо після вчинення злочину, очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Крім того, судом не враховано в якості джерела доказу констатуючу довідку лікаря швидкої допомоги щодо смерті ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що вона не містить дати та прізвища лікаря яким вона складена.

Однак, дана довідка тільки підтверджує факт настання смерті ОСОБА_9 , а причина смерті зазначена у висновку експерта №61 від 21.04.2020.

Не дивлячись на те, що під час допиту обвинуваченого ОСОБА_8 в суді, останній послідовно розповів як саме наносив удар ножем ОСОБА_9 , судом при ухваленні вироку зазначено, що показання обвинуваченого не є достатнім доказом для встановлення обставин пред`явленого обвинувачення в частині того, яким чином вчинено кримінальне правопорушення.

Про те, судом в порушення вимог ст.374 КПК України не наведено мотивів за яких суд відкидає докази обвинувачення, а саме показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновки експертиз та інших доказів.

Так, судом при ухваленні вироку в порушення ст.368 КПК України зазначено, що ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що вчинене кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Однак, судом зовсім залишено поза увагою подію вчинення кримінального правопорушення, причину смерті ОСОБА_9 , що підтверджується висновком експерта №61 від.21.04.2020.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставинами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово констатував, що суди мають уникати надмірного формалізму при прийнятті рішень, зокрема відмовляючи тим самим у доступі до правосуддя. Так, у рішенні у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року Європейський Суд акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, зокрема процесуальні заборони й обмеження, з метою запобігання перетворенню судового процесу на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що ставлення до передбачених законом вимог не має бути занадто формальним, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але й реальним.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора в судовому засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції під час якого повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та матеріалів справи щодо повноти представлених суду документів здобутих під час досудового розслідування та у разі визнання ОСОБА_8 винним, обґрунтувати призначене покарання, тобто постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України, скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді