Провадження № 1-кп/742/314/25
Єдиний унікальний № 731/60/25
УХВАЛА

26 червня 2025 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Прилуки розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000205 від 20.10.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав письмове клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 27.06.2025, оскільки на даний час не зменшилися ризики передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, застосовується запобіжний захід виключно тримання під вартою.

Оскільки на даний час вказані вище ризики не зменшилися та продовжують існувати, тому прокурор і просить суд продовжити ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді саме тримання під вартою до 60 днів, без визначення розміру застави.

Обвинувачена та її захисник у судовому засіданні заперечили проти задоволення даного клопотання, просили такий змінити на інший, більш м`який посилаючись на недоведеність вказаних ризиків та наявність тісних соціальних зв`язків.

Вирішуючи заявлені клопотання колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.10.2024 відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а у подальшому відповідно до ухвал слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.12.2024 строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено строком до 20.01.2025. Ухвалами Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2025 ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.12.2024 залишено без змін. В подальшому, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2025 відносно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу до 16.03.2025, яку ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30.01.2025 також залишено без змін.

Вподальшому ухвалою колегії суддів Прилуцького міськрайонного суду від 29.04.2025 продовжено дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , строком на 60 днів, тобто до 27.06.2025, включно, без визначення розміру застави.

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 27.06.2025, однак розгляд кримінального провадження не завершено, судді-члени колегії вважають за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченої під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , які продовжують існувати і на даний час.

Крім того, згідно ч.6 ст.176 КПК України вбачається, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, об`єктивних обставин, та даних про особу, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того зважаючи на ч.6 ст.176 КПК України, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені п.п. 1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не відпали і продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Доводи сторонни захисту були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростувати неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу, також в судовому засіданні не встановлено будь-яких ґрунтованих даних про те, що обвинувачена не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, крім того, підставою для зміни запобіжного заходу може бути лише обґрунтоване підтвердження того, що ризики, які були зазначені в ухвалі суду при його обранні та продовженні на теперішній час відпали, що в свою чергу доведено не було, в зв`язку з чим клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає.

Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, можливість незаконного впливу на свідків, які ще судом не допитані, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке може бути призначене довічне позбавлення волі. Тому суд вважає, що обвинувачена усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, в разі доведеності її винуватості, може переховуваится від суду.

Колегія суддів враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, вважає, що обраний та продовжений запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, повинен мати місце і надалі через відсутність правових підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, враховуючи при цьому наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики зменшились, або ж відпали, на даний час не встановлено, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 на більш м`який - відсутні, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання нею процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання вищезазначеним ризикам.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб щодо обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 діб тобто, до 23 серпня 2025 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор».

Повний текст ухвали буде проголошено 27 червня 2025 року о 12 год 40 хв.

Ухвала може бути оскаржена безпсередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення даної ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_10