Справа № 175/2962/25
Провадження № 1-кп/175/386/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

за участю потерпілої: ОСОБА_4

за участю обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000046 за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, маючого базову загальну середню освіту, не одруженого,

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання колишньої співмешканки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, систематично, на ґрунті особистих неприязних відносин, вчиняв по відношенню до своєї колишньої співмешканки, тобто особи, з якою раніше спільно проживав однією сім`єю, але не перебував у шлюбі, ОСОБА_4 , психологічне та фізичне насильство, що призвело до її психологічних страждань.

Так, 21 липня 2024 року, приблизно о 08 годині 50 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив дії психологічного та фізичного насильства, а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї співмешканки ОСОБА_4 та наніс їй ляпаси по обличчю та удари ногами по тулубу, тобто вчинив домашнє насильство, за що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року обвинуваченого ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

21 липня 2024 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив дії психологічного насильства, а саме висловлювалася нецензурною лайкою на адресу своєї співмешканки ОСОБА_4 , погрожував їй фізичною розправою та порушив вимоги термінового заборонного припису від 21 липня 2024 року, тобто вчинив домашнє насильство, за що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року обвинуваченого ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

22 жовтня 2024 року, приблизно о 16 годині 35 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив дії психологічного насильства, а саме ображав свою співмешканку ОСОБА_4 та штовхав її, тобто вчинив домашнє насильство, за що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року обвинуваченого ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Продовжуючи свої систематичні дії, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання колишньої співмешканки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , 06 січня 2025 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, вчинив дії психологічного та фізичного насильства, а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_4 , погрожував фізичною розправою та наніс їй такі тілесні ушкодження: забій м`яких тканин носу у виді травматичного набряку, синці на підборідді зліва, зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, внутрішній поверхні правого плеча в середній і в нижній третинах, задній поверхні лівого плеча в середній третині і зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, садно підборіддя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

У подальшому, продовжуючи свої систематичні дії, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання колишньої співмешканки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , 03 лютого 2025 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, вчинив дії психологічного насильства, а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої співмешканки ОСОБА_4 , погрожував їй фізичною розправою, штовхав та хапав її за руки, тобто вчинив домашнє насильство.

Внаслідок вказаних вище умисних, систематичних, протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 завдано психологічні (моральні) страждання, які є тривалими, інтенсивними і негативними за своїми проявами.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи.

ІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН.

Обставини вчинення обвинуваченого ОСОБА_5 вказаного вище кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, а прокурор та потерпіла не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і під час судового розгляду обмежився допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням доказів щодо обставин, які характеризують особистість обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання, а дослідження інших доказів у провадженні не здійснювалось. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння зазначеними вище учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою в скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю та пояснив, що ним дійсно скоєно це кримінальне правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному кається та просить суд суворо не карати.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_5 - це її колишній співмешканець, він дійсно систематично вчиняв щодо неї психологічне та фізичне насильство, після чого вона викликала поліцію. Після останніх подій взимку цього року подібних випадків більше не було, наразі вони не спілкуються. На суворому покаранні не наполягає, просить призначити покарання відповідно до вимог закону.

ІІІ. Обставини, які пом'якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При цьому зазначену в обвинувальному акті таку обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, суд вважає за необхідне виключити, виходячи з викладеного далі. Так, згідно з приписами ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Оскільки вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, передбачена у ст. 126-1 КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, тому відсутні підстави для врахування цієї обставини як такої, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

ІV. Мотиви призначення покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 є особою, раніше не судимою за законом, він офіційно не працює, має постійне місце мешкання, за місцем мешкання характеризується задовільно, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра, на обліку у лікаря нарколога як особа, яка страждає будь-якими захворюваннями наркологічного характеру, не значиться.

Суд, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, особистість обвинуваченого та його поведінку, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, призначивши обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду на строк у межах, визначених відповідною санкцією статті (частиною статті), з покладенням на нього передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 59-1 КК України обов`язків. Саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обмежень, які встановлені у ч. 5 ст. 59-1 КК України, щодо неможливості призначення покарання у виді пробаційного нагляду, судом не встановлено, матеріали провадження, які надані суду, таких відомостей не містять.

Крім того, суд, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний з домашнім насильством, за вчинення якого судом прийнято рішення про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, в інтересах потерпілої від цього злочину вважає необхідним застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: направлення для проходження програми для кривдників на строк у межах, визначених відповідною санкцією статті (частиною статті).

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, тому суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі положень ч. 2 ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним за ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі ч. 2, ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою (програма для кривдників).

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк три місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: