Справа № 166/1651/24
Провадження 1-кп/166/15/25
ВИРОК

іменем України

15 травня 2025 року сел Ратне

Ратнівський суд Волинської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000330 від 19.08.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сільце Ратнівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України,з середньою освітою, розлученого, має на утриманні двоє малолітніх дітей,в силу вимог ст. 89 КК України несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_5 18.08.2024 близько 07 години 35 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи належним йому на праві користування автомобілем марки «ТОУОТА ЯАУ4» на іноземній реєстрації, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі «М-19», сполученням «Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблене». в напрямку зі сторони м. Ковель до селища Ратне, неподалік с. Лучичі, Ковельського району Волинської області, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи об`єктивну можливість при дотриманні Правил дорожнього руху уникнути з`їзду у кювет, під час руху вищевказаного транспортного засобу грубо порушив Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху), а саме пункти 2.3 (б), 12.1, 12.3, 2.9 (а), проявив неуважність, стежачи за дорожньою обстановкою, не вживаючи заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого з`їхав у кювет.

Внаслідок спричиненої діями ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми зі струсом головного мозку з множинними саднами обличчя, закритої травми грудної клітки з переломами 7-9 ребер зліва та забоєм обох легень, множинних саден рук та ніг.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до: закрита травма грудної клітки з переломами 7-9 ребер зліва та забої обох легень - тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.1.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995);закрита черепно - мозкова травма зі струсом головного мозку з множинними саднами обличчя - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995);множинні садна рук та ніг - легких тілесних ушкоджень (п.2.3. «Правил судово-медичного ' визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3 (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

п. 12.1, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним;

п. 12.3, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 2.9 (а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

Під час судового розгляду справи суду надана укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 ,у присутності захисника ОСОБА_6 , і потерпілим ОСОБА_4 угода про примирення від 15.05.2025 року.

За умовами угоди обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим в обсязі пред`явленого обвинувачення, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував потерпілому майнову та моральну шкоду від злочину. Потерпілий засвідчив відсутність до обвинуваченого будь-яких претензій . Сторони узгодили покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що сиановить 51000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

В судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили добровільність укладення угоди і викладені в ній обставини.

Відповідно вимог ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд заслухав думку прокурора, вивчив надані матеріали і дійшов такого висновку.

Згідно до ст.468, ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення..

Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до наведеної у ст.12 КК України класифікації відноситься до нетяжких злочинів.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані в разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На переконання суду, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням статей 50,65,69 КК України.

За нормами статей 50, 65 КК України суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» індивідуалізація покарання у даній категорії справ досягається зокрема не лише з урахуванням наслідків, що настали, але й характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів, однак має значну суспільну небезпечність, оскільки мало місце керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, розлучений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, несудимий в порядку ст. 89 КК України, є учасником бойових дій та особою із інвалідністю внаслідок отриманих поранень під час захисту незалежності України від збройної агресії російської федерації, засвідчив критичне ставлення до вчиненого, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутні обставини, які обтяжують покарання, тому виправданим є призначення основного покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Як визначено ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Законодавством не встановлена заборона на застосування ч.1 ст.69 КК України до злочинів, передбачених ч.1 ст.286-1 КК України.

Врахувавши обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся , усвідомив незаконність вчинених дій, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану майнову та моральну шкоду, зважаючи при цьому на відсутність обтяжуючих обставин та позицію потерпілого, приймаючи до уваги конкретні обставини вчинення злочину та ті Правила дорожнього руху, порушення яких призвело до ДТП та його наслідків, враховуючи , що обвинувачений є особою з інвалідністю внаслідок отриманих поранень під час захисту незалежності України від збройної агресії російської федерації, суд вважає можливим призначити основне покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України , тобто більш м`яке ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України , а саме у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн.

Що стосується додаткового покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то з огляду на обставини справи його призначення є обов`язковим.

На переконання суду поєднання основного покарання у виді штрафу та додаткового покарання у виді позбавлення права керування є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності.

Суд покладає на обвинуваченого відповідно до приписів ст.124 КПК України процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/11715-ІТ від 11.10.2024 року в розмірі 7959 грн.

Долю речових доказів вирішує в порядку ч.9 ст.100 КПК України, скасовує заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Керуючись статтями 375, 468, 469, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_6 , та потерпілим ОСОБА_4 угоду про примирення від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000330 від 19.08.2024 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи в розмірі 7959 ( сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять ) грн.

Скасувати арешт на майно , накладений ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22.08.2024 року, який частково скасований ухвалою слідчого судді цього ж суду від 28.10.2024 року, а саме на : автомобіль марки «ТОУОТА ЯАУ4» на іноземній реєстрації, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .

Речовий доказ: автомобіль марки «ТОУОТА ЯАУ4» на іноземній реєстрації, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ,залишити обвинуваченому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України , в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

потерпілим, його представником виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_1