Провадження № 1-кс/947/5643/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000482 від 12.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 від 12.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури.

Слідчий у клопотанні зазначає, що 04.04.2025 проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти, перелік яких зазначено у клопотанні слідчого, банківська картка та мобільний телефон марки «Iphone».

Зазначене майно постановою слідчого визнано речовим доказом.

15.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси, була винесена ухвала щодо усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, проведення експертиз.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених письмово.

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 надала письмові заперечення, в с удовому засіданні зазначила, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зауважила, що вилучені під час обшуку речі та грошові кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження. Пояснила, що вилучене майно, а саме: банківська картка належить дружині ОСОБА_5 ОСОБА_6 , а грошові кошти ОСОБА_7 . Звернула увагу на те, що за загачені особи не мають процесуального статусу кримінальному провадженні. Просила відмовити у задоволенні клопотання та повернути вилучене майно власникам.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення представника ОСОБА_5 , думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, останнє не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке: прокурором в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, вилученого під час проведення, посилання причетності такого майна до кримінального провадження №0000482 від 12.07.2025 та, як наслідок, його відповідності критеріям, передбачених ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Крім того, прокурором до клопотання, яке подано слідчому судді не надано жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на вказане майно.

Також, до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказані обставини унеможливлюють в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Крім того, прокурором до клопотання не долучено документів щодо здійснення огляду вилученого мобільного телефону, постанови про призначення комп`ютерно-технічної експертизи.

Більш того, ухвалою слідчого судді клопотання було повернуто саме з цих підстав, а відтак недоліки не усунуто.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Згідно вимог ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000482 від 12.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1