Провадження № 11-сс/824/3362/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

3 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді- ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

скаржника - ОСОБА_6 ,

представників скаржника - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що у поданій ОСОБА_6 заяві про вчинення кримінального правопорушення викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, оскільки воно не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення. Сам по собі факт чи припущення не має жодних правових наслідків без його належного обґрунтування. Аналіз змісту поданих ОСОБА_6 документів як до органу досудового розслідування так і до суду свідчить, що він висловив своє бачення і припущення на підставі аналізу наявної у нього інформації, не надаючи при цьому жодних доказів на підтвердження події чи складу злочину.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, перебравши на себе повноваження сторони обвинувачення та вдався до правової оцінки обставин, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення та обсяг доказів, наданих заявником для підтвердження кримінального правопорушення, тобто зробив висновок про відсутність у вказаних в заяві обставинах складу кримінального правопорушення.

Зазначає, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні скарги, фактично не надав жодного обґрунтування по суті предмета скарги, а саме чи наявна у діях слідчого ДБР бездіяльність, що зумовлює необхідність зобов`язати слідчого внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за обставинами, викладених у заяві.

Слідчий Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката, в яких просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Представники Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідувань належним чином повідомлені про час і місце апеляційного розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. При цьому, їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думки ОСОБА_6 та його представників, які підтримали подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Приписами ч. 2 ст. 214 КПК України зазначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Внесення відомостей до ЄРДР урегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженим Наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298.

Згідно з п. 1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Однак, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

У межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор або інша службова особа, дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати, що в заяві (повідомленні) містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається із змісту заяви про злочин, з якою ОСОБА_6 звернувся до ДБР, останній просить внести до ЄРДР відомості щодо вчинення старшим слідчим ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.

Відповідно до листа слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 від 09.04.2025 року, ДБР було розглянуто заяву ОСОБА_6 від 07.03.2025 року щодо можливих неправомірних дій старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_11 та 13.03.2025 року. За результатами розгляду заяви встановлено, що викладені у ній твердження не мають свого об`єктивного підтвердження, оскільки об`єктивних та достатніх даних про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України, які можуть бути доведені шляхом проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій під час досудового розслідування, в заяві не міститься. У зв`язку з тим, що у зверненні не наведено достатньо відомостей про обставини, які б свідчили про факт вчинення кримінальних правопорушень вказаними особами, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається.

За результатом судового розгляду поданої скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні, обґрунтовуючи своє рішення тим, що у поданій ОСОБА_6 заяві про вчинення кримінального правопорушення викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, оскільки воно не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді, та наголошує, що у заяві ОСОБА_6 не наведено належного обґрунтування, яке б уповноважувало службову особу ГСУ ДБР на вчинення передбачених законом дій, тобто правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що норма ч. 1 ст. 214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, відповідно до якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, та мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя повно і об`єктивно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для її скасування, колегією суддів не встановлено, тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя