Провадження №1-кс/523/3955/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000407 від 04.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження Пересипського районного суду надійшло клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000407 від 04.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

З клопотання встановлено, що 04.06.2025 року до ЧЧ ВнП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 прож.: АДРЕСА_1 , про те, що близько 15:20 год. 04.06.2025 року невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон останньої: Iphone 11 чорного кольору, який вона забула за вказаною адресою на парапеті. Даний телефон ОСОБА_4 придбала 3 роки тому за 7000 гривень.

В ході проведення розшукових заходів дільничними офіцерами поліції відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області встановлено причетного до вище вказаних кримінальних правопорушень гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який надав їм правдиві відомості про вчинення ним кримінальних правопорушень.

В подальшому 24.06.2025 за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, буд. 9, старшим слідчим СВ Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 проведено огляд місця події за участю гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого останній повідомив, що вкрав мобільний телефон у незнайомої жінки на трамвайній зупинці по вул. Маловського, в момент коли остання поставила свій мобільний телефон в сумочку та закинула її за спину, та в подальшому заходила в трамвай, а ОСОБА_5 в цей момент наблизився до жінки та непомітно витягнув вказаний мобільний телефон та з трамваю вийшов.

В подальшому гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході огляду місця події добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «iPhone 11 PRO» у корпусі темно сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у справному робочому стані, без пошкоджень, без сім-картки, який у подальшому вилучено, опечатано до полімерного сейф-пакету НПУ № NPU5075680 та скріплено підписами учасників слідчої дії.

24.06.2025 старшим слідчим СВ Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів вилучених в ході огляду місця події від 24.06.2025, а саме мобільного телефону марки «iPhone 11 PRO» у корпусі темно сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у справному робочому стані, без пошкоджень, без сім-картки, який у подальшому вилучено, опечатано до полімерного сейф-пакету НПУ № NPU5075680.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучений в ході огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, буд. 9, мобільний телефон марки «iPhone 11 PRO» у корпусі темно сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у справному робочому стані, без пошкоджень, без сім-картки - є речовим доказом у кримінальному провадженні та зберіг на собі сліди його вчинення, з метою проведення повного всебічного, об`єктивного розслідування обставин скоєння кримінального правопорушення, та з метою недопущення подальшого знищення, пошкодження, відчуження та іншим чином розпоряджання речовим доказом у кримінальному провадженні, що в подальшому унеможливлює проведення досудового розслідування у повному обсязі, є за необхідним накладання арешту на раніше вказані об`єкти в частині користування та розпоряджання майном.

Прокурор у клопотанні зазначає, що метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речового доказу, який може бути використаний для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадження необхідно накласти арешт на вищевказане майно, тому прокурор звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також зазначив, що клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

У судове засідання власник мобільного телефону - ОСОБА_4 не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, не заперечує щодо накладення арешту на її мобільний телефон.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 131 ч. 2 п. 7 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди. Зазначені предмети та речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

На підставі ч. 2 вищевказаної норми, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1.підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2.призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3.є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4.одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як зазначено у клопотанні, зазначені речі, предмети та документи мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що мобільний телефон відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку суду, є достатньо підстав вважати, що вилучене майно в ході проведеного огляду місяця події за адресою: вул. Віталія Нестеренка, буд. 9 має доказове значення у кримінальному провадженні та на нього необхідно накласти арешт з метою забезпечення його збереження.

Крім того, вилучене майно відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вважається тимчасово вилученим майном та постановою слідчого від 24.06.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищезазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000407 від 04.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, буд. 9, мобільний телефон марки «iPhone 11 PRO», у корпусі темно сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у справному робочому стані, без пошкоджень, без сім-картки.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатись та користуватись майном на яке накладено арешт до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1