справа № 235/693/21
провадження № 1-в/208/168/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали справи за поданням Відділу № 16 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає в Республіці Естонія, як такий що отримав дозвіл на тимчасове проживання під тимчасовим захистом відповідно до ст. 55 Закону про міжнародний захист іноземців у зв`язку з військовим вторгненням, засудженого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 12.11.2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністрація Відділу № 16 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, звернулась до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від відбуття покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, призначеного йому вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2021 року, за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

Подання обґрунтовано тим, що обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 оголошений 12.11.2021 року та набрав законної сили 14.12.2021 року. 28.12.2021 року вирок суду надійшов до ДУ «Центр пробації» для виконання.

10.01.2022 року засуджений з`явився за викликом до відділу, ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, та зобов`язався додержуватися встановлених законодавством порядку i умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликами до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, без погодження уповноваженого органу з питань пробації не виїжджати за межі України. Ознайомлений з відповідальністю за невиконання порядку та умов відбування покарання, правами та обов`язками засудженої особи.

Під час ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання встановлено, що ОСОБА_6 мешкає у м. Маріуполі, у зв`язку з чим направлення на одне із підприємств міста для відбування покарання у виді громадських робіт засудженому не видавалось.

21.02.2022 року з Центрального районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області отримано підтвердження про факт проживання засудженого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 .

У зв`язку із вторгненням рф на територію України 24.02.2022 року і початком повномасштабної війни на території Донецької області, особову справу відносно ОСОБА_5 до м. Маріуполя для подальшого виконання за територіальністю не спрямовано.

21.06.2022 року, в ході бесіди засобами телефонного зв`язку із засудженим ОСОБА_6 встановлено, що останній виїхав до Естонії, де отримав дозвіл на тимчасове проживання під тимчасовим захистом відповідно до ст. 55 Закону про міжнародний захист іноземців у зв`язку із військовим вторгненням.

09.03.2023 року, до засудженого ОСОБА_6 застосоване застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, так як він допустив порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, а саме без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїхав за межі України. В особистому поясненні від 09.03.2023 року ОСОБА_6 пояснив, що по теперішній час до відбування покарання не приступив і жодної кількості громадських робіт не відбув, так як з 26.03.2022 року евакуювався за межі України, мешкає в Естонії і на час військового стану в Україну, повертатися наміру не має.

З 21.06.2022 року по теперішній час, засуджений ОСОБА_6 постійно знаходиться на зв`язку, з слів мешкає в Естонії, повторних злочинів не вчиняв та до адміністративної відповідальності не притягався.

Станом на 08.08.2024 року, не відбутий ОСОБА_6 строк покарання складає 200 годин.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КВК України, стосовно особи, яка ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали правоохоронним органам для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 КК України.

08.05.2024 року, відносно ОСОБА_5 направлено подання з матеріалами до Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області для вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 ч.2 КК України.

31.05.2024 року, надійшло повідомлення Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 20.05.2024 року, відповідно до якого звернення щодо притягнення до кримінальної відповідальності у відношенні ОСОБА_5 зареєстровано до ІТС ІПНП (журналу єдиного обліку заяв та повідомлень), розглянуто. В діях останнього умисного ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт не встановлено.

18.06.2024 року, надійшло повідомлення Покровської окружної прокуратури від 14.06.2024 року, відповідно до якого органом пробації не підтверджено наявність у ОСОБА_5 умислу на ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт під час виїзду за межі України, тому в діях слідчого СВ Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області, які полягають в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за поданням органу пробації стосовно ОСОБА_6 , порушень не виявлено.

Враховуючи викладене, ту обставину, що строк виконання вказаного вироку закінчився, представник уповноваженого органу просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання.

Представник філії та засуджений надали заяви про розгляд справи без їх участі.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2021 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Вищевказаний вирок суду набрав законної сили 14.12.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КВК України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого або в межах міста чи області, в яких він проживає. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 покарання призначене вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2021 року, не відбув.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд приходить до наступного.

Главою 5 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу.

Статтею 26 КВК України передбачається порядок заміни штрафу у разі його несплати.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що не відбування покарання у виді штрафу та ухилення від відбування покарання у виді штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

З огляду на викладене, суду не надано достовірних доказів того, що обвинувачений ухилявся від відбуття покарання у виді громадських робіт, отже висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи обставину, що засуджений за період з 14.12.2021 року по 02.08.2024 року до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчились.

Існування в КК України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

В той же час суд зазначає, що редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, дійшовши висновку про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені висновки суду обґрунтовані також правовою позицією ВСУ висловленою в постанові від 24 грудня 2015 року 5-324кс15 винесеної за результатом неоднакового застосування положень ст. 80 КК України в якій дійшов висновку про те, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що термін виконання вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2021 року сплив, а обставин, які б свідчили про ухилення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання не встановлено.

На підставі викладеного, прийшовши до висновку про можливість та доцільність звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку, керуючись ст. ст. 80 КК України, ст. 26, 27 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбуття покарання у виді 200 годин громадських робіт, призначеного за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2021 року, звільнити на підставі п. 1 ч.1 ст. 80 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена в Дніпровський апеляційний суд через районний суд протягом семи днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1