Справа № 344/5931/24
Провадження № 1-кп/344/455/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретарів с/з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Бортники, Тлумацької міської територіальної громади Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, пенсіонер, із середньою освітою, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 , будучи особою, яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 07.11.2022 року приблизно 16 години 50 хвилин, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним маршрутним автобусом марки «Mercedes-Benz О 614D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , маршрут руху Грушка Івано-Франківськ, в темну пору доби рухався проїзною частиною дороги Н-18 Івано-Франківськ Тернопіль, що між населеними пунктами місто Івано-Франківськ та місто Тисмениця в напрямку міста Тисмениця. Ділянка дороги, по якій рухався ОСОБА_10 має по дві смуги для руху в кожному напрямку, які поділені між собою дорожньою розміткою 1.3 Правил дорожнього руху України.

У салоні вищевказаного маршрутного автобусу водій ОСОБА_10 перевозив на пасажирських сидіннях пасажирів ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Водій ОСОБА_10 , рухаючись зазначеним вище маршрутним автобусом, ділянкою автодороги Н-18 Івано-Франківськ Тернопіль, що між населеними пунктами місто Івано-Франківськ та місто Тисмениця в напрямку міста Тисмениця проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахував стану дорожнього покриття, в результаті чого перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3 ПДР України, яка розділяє зустрічні потоки руху, виїхав на смуги зустрічного руху та в подальшому за межі проїзної частини зліва по ходу його руху на узбіччя, з подальшим з`їздом у кювет де в`їхав у стовбур дерева.

При цьому ОСОБА_10 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а саме:

п. 1.2, згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5, в якому вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1, у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

У результаті порушення ОСОБА_10 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої він сам та пасажири маршрутного автобусу марки Mercedes-Benz О 614D, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_10 п.1.2, п.1.5 розділу 1, п.2.3б, п.2.3.д розділу 2, п.10.1 розділу 10 та п.12.1 розділу 12 Правил дорожнього руху України стали причиною настання наслідків, передбачених ч.1 ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку із ними. Інші наведені порушення сприяли порушенню правил, що викликали наслідки.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті. Вказав, що працює водієм на маршрутному автобусі та дійсно не був уважним під час перевезення пасажирів автобусом, оскільки нагнувся що б підняти мобільний телефон, який випав з його рук. Внаслідок вказаних дій він на деякий час втратив керування автомобілем, виїхав на узбіччя та перекинувся. Після ДТП викликав швидку медичну допомогу і постійно знаходився на місці ДТП. Вказав, що йому дуже прикро за свій вчинок, що сприяв досудовому розслідуванню, з матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається. Просить суд не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом. Також вказав, що частково та по мірі своїх можливостей відшкодував потерпілим завдані кримінальним правопорушенням збитки.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_10 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою пенсійного віку; раніше не судимий; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; позитивно характеризується по місцю свого проживання.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян позбавленням права керувати транспортними засобами, думку обвинуваченого та його захисника, які погодились з прокурором, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити покарання в виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпіла ОСОБА_7 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 у якому просила суд стягнути у її користь з ОСОБА_10 понесених нею витрат пов`язаних з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності у розмірі 73 362 (сімдесят три тисячі триста шістдесят дві) гривні, 05 копійок та за завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок.

В обґрунтування свої позовних вимог потерпіла ОСОБА_7 вказала, що за фактом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їй завдана матеріальна шкода, загальний розмір яких становить 73 362 (сімдесят три тисячі триста шістдесят дві) гривені, 05 копійок. На підтвердження чого долучила виписки із медичної карти стаціонарного хворого, квитанції, рахунки на оплату послуг та товарів. Крім того вказує, що вона зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок, оскільки за наслідком ДТП вона отримала душевні страждання та тяжкий психофізіологічний стан.

Також, потерпіла ОСОБА_5 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 у якому просила суд стягнути у її користь з ОСОБА_10 понесених нею витрат пов`язаних з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності у розмірі 63 522 (шістдесят три тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні, 55 копійок та за завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок.

В обґрунтування свої позовних вимог потерпіла ОСОБА_5 вказала, що за фактом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їй завдана матеріальна шкода, загальний розмір яких становить 63 522 (шістдесят три тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні, 55 копійок. На підтвердження чого долучила виписки із медичної карти стаціонарного хворого, квитанції, рахунки на оплату послуг та товарів. Крім того вказує, що вона зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок, оскільки за наслідком ДТП вона отримала душевні страждання та тяжкий психофізіологічний стан.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_13 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 у якому просила суд стягнути у її користь з ОСОБА_10 понесених нею витрат пов`язаних з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності у розмірі 124 700 (сто двадцять чотири тисячі сімсот) гривень, 00 копійок та за завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок.

В обґрунтування свої позовних вимог потерпіла ОСОБА_13 вказала, що за фактом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їй завдана матеріальна шкода, загальний розмір яких становить 124 700 (сто двадцять чотири тисячі сімсот) гривень, 00 копійок. На підтвердження чого долучила виписки із медичної карти стаціонарного хворого, квитанції, рахунки на оплату послуг та товарів. Крім того вказує, що вона зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок, оскільки за наслідком ДТП вона отримала душевні страждання та тяжкий психофізіологічний стан.

А також, потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 у якому просила суд стягнути у її користь з ОСОБА_10 понесених нею витрат пов`язаних з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності у розмірі 108 700 (сто вісім тисяч сімсот) гривень, 00 копійок та за завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок.

В обґрунтування свої позовних вимог потерпіла ОСОБА_6 вказала, що за фактом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їй завдана матеріальна шкода, загальний розмір яких становить 108 700 (сто вісім тисяч сімсот) гривень, 00 копійок. На підтвердження чого долучила виписки із медичної карти стаціонарного хворого, квитанції, рахунки на оплату послуг та товарів. Крім того вказує, що вона зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 копійок, оскільки за наслідком ДТП вона отримала душевні страждання та тяжкий психофізіологічний стан.

02.07.2025 року представником потерпілих адвокатом ОСОБА_8 подано заяви про уточнення позовних вимог відповідно до яких потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили суд свої позовні заяви в частині відшкодування їм завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди залишити без розгляду, а потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , зменшили свої позовні вимоги в частині відшкодування їм завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 під час судового розгляду заперечив щодо задоволення цивільних позовів. В обґрунтування чого вказав, що поданий у рамках даного кримінального провадження цивільний позов є необґрунтованим, оскільки поданий до неналежного відповідача. За вказаних обставин просив суд залишити подані потерпілими цивільні позови без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_10 з приводу заявлених цивільних позовів підтримав позицію свого захисника.

Щодо заявлених потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 цивільних позовів про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди, суд вважає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1,4,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 є потерпілими у кримінальному провадженні, що розглядається, які відповідно до ст. 61 КПК України подали, через представника до обвинуваченого ОСОБА_10 , як водія маршрутного автобуса, цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їм кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , на момент ДТП був водієм маршрутного автобуса марки «Mercedes-Benz О 614D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , маршрут руху Грушка Івано-Франківськ, вказаний транспортний засіб застраховано ПАТ «Страхова компанія «Еталон», про що свідчить страховий поліс №ЕР-210208554 обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності транспортного засобу марки «Mercedes-Benz О 614D», реєстраційний номер НОМЕР_2 при чому маршрутні перевезення на вказаному маршруті здійснював не він, а його зять, при цьому цивільна відповідальність як маршрутного транспортного засобу так і перевезень на маршруті застрахована. Представник потерпілих у судовому засіданні підтвердив, що на час розгляду кримінального провадження в суді потерпілі звернулись в страхову компанію із заявами про виплату страхових відшкодувань, а тому у суду виникають сумніви стосовно визначеності відповідача згідно поданих цивільних позовів, що у свою чергу позбавляє можливості здійснити розгляд по суту даний цивільний позов і прийняти об`єктивне рішення без порушення прав визначеного ним кола осіб.

Також в зв`язку з не пред`явленням позовів до всіх відповідачів, в судовому засіданні не виявилось можливим встановити ліміти відшкодування кожного з них за заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у разі, якщо положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Суд, керуючись принципом диспозитивності, не наділений повноваженнями самостійно визначати коло осіб, до яких пред`явлено позовну заяву, оскільки це є виключним правом позивача.

Разом з тим, вказаною статтею не врегульовано питання щодо залишення цивільного позову в кримінальному провадженні без розгляду.

У свою чергу, відповідно до ст. 257 ЦПК України, передбачено, що суд може постановити ухвалу про залишення позову без розгляду.

Вказані норми не суперечать вимогам КПК України.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведені норми, дослідивши обставини справи в частині цивільних позовів, суд доходить до переконання, що цивільні позови, заявлені в рамках даного кримінального провадження, потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши, що при наявності доказів доведеності заявлених позовних вимог у даному цивільному позові потерпілі не позбавлена права звернутись із цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_10 в дохід держави 1 510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 копійки процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

- автобус марки «Mercedes-Benz О 614D», реєстраційний номер НОМЕР_3 (постанова слідчого від 08.11.2022 року) - повернути власнику або законному володільцю.

Після набрання вироком законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 09.11.2022 на автобус марки «Mercedes-Benz О 614D», реєстраційний номер НОМЕР_3 - скасувати.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 - залишити без розгляду.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення. Учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1