Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Самгородок Смілянського району Черкаської області, громадянину України, з середньою- спеціальною освітою, неодруженому, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, є особою з інвалідністю ІІІ групи, учаснику бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КПК України не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 18.04.2025 ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту, що діє в нічний час доби, до 18.06.2025.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Клопотання обґрунтоване тим, що причетність ОСОБА_8 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, а це може стати підставою та мотивом для його ухилення від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 може чинити спроби незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності і така інформація може бути використана для доказування схильності обвинуваченого до протиправної поведінки. За таких обставин домашній арешт, що діє виключно в нічний час доби, є необхідним та достатнім запобіжним заходом, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник, позицію якого підтримав обвинувачений, проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, не доведені, а обвинувачений, щодо якого тривалий час діє запобіжний захід, своєю поведінкою довів, що не має наміру ухилятися від суду. Ним не допущено порушень умов запобіжного заходу, за таких обставин запобіжний захід не має ролі навіть превентивної міри. Відомості про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності в минулому, не можуть бути прийняті до уваги в даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений в силу прямої вказівки ст. 89 КК України вважається несудимим. Просив змінити обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід на особисте зобов`язання, якого буде цілком достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Крім того, в обвинуваченого погіршився стан здоров`я, умови запобіжного заходу перешкоджають ОСОБА_8 отримувати належні медичну допомогу та лікування. Останнє проявляється в тому, що обвинувачений потребує лікування захворювань серцево-судинної системи в умовах стаціонару, однак обмежений у можливості звернутися до лікувальних закладів навіть для отримання направлення на стаціонарне лікування, оскільки остерігається порушити умови домашнього арешту.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши подані сторонами кримінального провадження письмові докази виключно в межах, необхідних для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одними із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб. Санкцією передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання вагомістю зібраних доказів, що підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, перелік яких наведений у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, серед яких показання потерпілого та свідків, результати впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_18 проведеного за фотознімками, слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_18 висновки судово-медичного експерта, а також показання технічних приладів фіксації.

Вказані докази у їх сукупності є достатньо вагомими та дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_8 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для позбавлення особистої свободи, проте, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи даний ризик щодо ОСОБА_8 , суд звертає увагу на наявність в нього достатньо міцних соціальних зв`язків, що, однак, не може виключити ризику ухилення його від суду з огляду на притягнення його та двох його синів, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, а також повідомлені обвинуваченим в одному із минулих засідань відомості про смерть батька, якому він надавав утримання та догляд. Обвинувачений ОСОБА_8 як колишній військовослужбовець, має достатньо матеріальних засобів для переїзду або зміни місця проживання. Вказані обставини в сукупності, зважаючи на вік обвинуваченого ОСОБА_8 та наявні відомості про стан його здоров`я, свідчать, що ризик його ухилення від суду на даний час не виключений, а соціальні зв`язки є менш міцними, ніж було встановлено при обранні чи продовженні запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

В силу вимог ст. 290 КПК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений, отримали доступ до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_8 обізнаний про перелік свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, їх особисті дані. При цьому приймається до уваги, що на даний час в справі здійснюється підготовче провадження, а підготовче судове засідання неодноразово переносилося саме за клопотанням сторони захисту, документи на підтвердження поважних причин, що перешкоджали захисникам брати участь у судових засіданнях, суду не надані. Відтак судом дослідження доказів, в тому числі і допити потерпілого, свідків не здійснено.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення разом зі своїм сином, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання потерпілого та свідків щодо обставин вчинення злочину мають важливе значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище обох обвинувачених, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для покращення правового становища свого, а також синів.

Таким чином, ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Водночас, суд критично відноситься до доводів сторони обвинувачення про факти притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності в минулому.

Хоча такі відомості наведені прокурором для надання додаткової характеристики особи обвинуваченого, а саме його схильності до протиправної поведінки, однак не можуть бути прийняті до уваги судом відповідно до положень ст. 89 КК України.

Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.09.2018 в справі №647/1831/15-к, припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Інших обставин, які б вказували на існування у поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не наведено, у зв`язку із чим даний ризик не доведений.

Судом також враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, розлучений, не працює, є учасником бойових дій, особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, що підтверджується документами, копії яких надані стороною захисту.

Водночас суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано документів, з яких можна зробити висновок про стан здоров`я обвинуваченого, такі відомості на даний час існують лише у вигляді усного повідомлення обвинуваченого, довідки до акту огляду МСЕК, якою підтверджується наявність інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також направлення на стаціонарне лікування, отримане обвинуваченим в день розгляду клопотання щодо запобіжного заходу. Умови застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу передбачають виключення, пов`язані з необхідністю отримання медичної допомоги, в тому числі стаціонарного лікування, тому запобіжний захід в тому вигляді, в якому він діє щодо ОСОБА_8 на даний час, не виключає можливості отримання ним медичної допомоги, в тому числі і вузькоспеціалізованої.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, відтак вважає за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на обвинуваченого обов`язки з числа передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на час судового розгляду справи запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 у період строку дії запобіжного заходу наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання/роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Повний текст ухвали складений 29.05.2025.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3