У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2025 року, якою скаргу ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000938, повернуто особі, яка її подала.

учасники судового провадження:

скаржник: ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді. Постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000938. Поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді скаргу ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим, повернуто особі, яка її подала.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали, апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним.

Зазначає, що слідчий суддя безпідставно повернув його скаргу без розгляду, мотивуючи тим, що вона викладена не державною, а іноземною мовою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим, слід повернути скаржнику.

Рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що усупереч нормам законодавства скарга ОСОБА_5 викладена не українською державною мовою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчим суддею про повернення скарги ОСОБА_5 була постановлена 24 червня 2025 року, без присутності в судовому засіданні скаржника. Як вбачається з наданих матеріалів судового провадження копію вищезазначеної ухвали судом було направлено скаржнику 25.06.2025 року до ДУ « Миколаївський слідчий ізолятор», скаржник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що отримав копію оскаржуваної ухвали 26.06.2025 року і в п`ятиденний строк, передбачений законодавством, а саме 30.06.2025 року подав апеляційну скаргу, яка Ухвалою апеляційного суду від 03.07.2025 року була йому повернута у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст.396 КПК України. Тому 04.07.2025 року скаржник повторно подав апеляційну скаргу викладену вже українською мовою.

За таких обставин, з метою дотримання права на доступ до суду, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання ОСОБА_5 , щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, визнати поважними причини пропуску строку та поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2025 року.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 24.06.2025 року ОСОБА_5 звернувся до Інгульського районного суду м. Миколаєва зі скаргою про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000938.

Слідчий суддя вивчивши скаргу ОСОБА_5 , дійшов вірного висновку, що її слід повернути без розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, так як складена не державною мовою.

Відповідно до частини першої статті 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року№ 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Рішенням Конституційного суду України від 14 липня 2021 року (справа № 1-179/2019(4094/19) встановлено, що володіти українською мовою як мовою свого громадянства - обов`язок кожного громадянина України. При цьому кожен громадянин України є вільним у виборі мови або мов для приватного спілкування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

У ч. 1 ст. 29 КПК України також регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Тобто згідно з Конституцією України, КПК і зазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

З огляду на зазначене, подані скарги повинні бути викладені державною (українською) мовою.

Однак, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Так, процесуальним законодавством України, а саме п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та, в разі необхідності, користуватися послугами перекладача за рахунок держави. Засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч. 3 ст. 43 КПК).

Право користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою особа володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача, зокрема і безоплатно, передбачено і для потерпілого; цивільного позивача; представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; свідка; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу (екстрадицію); особи, до якої застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт; особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою до прийняття рішення про її видачу (екстрадицію); особи, якої стосується прохання Міжнародного кримінального суду чи надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу (п. 9 ч. 1 ст. 56, ч. 3 ст. 61; п. 11 ч. 3 ст. 641, п. 4 ч. 1 ст. 66, ч. 2 ст. 581, ч. 8 ст. 583, частини 5, 14 ст. 584, ч. 4 ст. 585, п. 2 ч. 2 ст. 627, пункти 1, 9 ч. 4 ст. 627 КПК).

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19.09.2022 року ( справа № 521/12324/18) та в ухвалі Верховного Суду від 21.01.2019 року (справа № 61-49091ск18) та є обов`язковим для інших судів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя був позбавлений можливості прийняти скаргу ОСОБА_5 до провадження та призначити до розгляду, з огляду на те, що вона була викладена не державною мовою, що являлось перешкодою у виконанні слідчим суддею своїх обов`язків, визначених процесуальним законом, а тому дійшов вірного висновку, що скаргу слід повернути особі, яка її подала.

За такого, апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2025 року, якою скаргу ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим, повернуто особі, яка її подала - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді