Номер провадження: 11-сс/813/866/25
Справа № 522/7654/25 1-кс/522/2499/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2025 про арешт майна у к/п № 0000117 від 14.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0000117 від 14.02.2025 було частково задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та було накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 08.04.2025 під час проведення невідкладного обшуку в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, в автомобілі марки «LEXUS» моделі «GS350» у кузові білого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 із номерним знаком НОМЕР_2 , за адресою: м. Одеса, пров. Щепний, буд. №9, за участю ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено: імітовані грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США із доступними серійними номерами: КВ 14859854М, що запаковані до полімерного сейф-пакету №СRI 1222409; ноутбук марки «iPad» сірого кольору, модель А1534, що запакований до полімерного сейф-пакету №RAW0148517; мобільний телефон у кількості 8 одиниць, а саме: мобільний телефон марки Redmi 13C, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , сер. номер: НОМЕР_5 із сім-картою НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки Redmi 10 IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , сер.номер: НОМЕР_9 із сім-картою НОМЕР_10 , мобільний телефон марки Poco вимкнений; мобільний телефон марки Redmi 13С IMEI1: НОМЕР_11 , IMEI2: НОМЕР_12 , сер.номер: НОМЕР_13 із сім-картою НОМЕР_14 ; мобільний телефон марки Redmi 13С IMEI1: НОМЕР_15 , IMEI2: НОМЕР_16 , сер. номер: НОМЕР_17 із сім-картою НОМЕР_18 ; мобільний телефон марки Redmi 13С IMEI1: НОМЕР_19 , IMEI2: НОМЕР_20 , сер.номер: НОМЕР_21 із сім-картою НОМЕР_22 ; мобільний телефон марки Galaxy A32, IMEI1: НОМЕР_23 , IMEI2: НОМЕР_24 , із сім-картою НОМЕР_25 ; мобільний телефон марки Redmi вимкнений, що запаковані до полімерного сейф-пакету №RAW0148516; банківські картки, у кількості 36 (тридцять шість) одиниць та слот сім-картки із написом: НОМЕР_26 та слот сім-картка із написом: НОМЕР_27 , що запаковані до полімерного сейф-пакету №PSP1256701; ID паспорт № НОМЕР_28 на ім`я ОСОБА_6 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_29 ; посвідчення №10-3673 від комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю на ім`я ОСОБА_6 (дійсне до 04.04.2026), що запаковані до полімерного сейф-пакету №CRI1222407; ключі від автомобіля марки «LEXUS» моделі «GS350» у кузові білого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 із номерним знаком НОМЕР_2 , які залишаються та спеціальному штраф майданчику у кількості 1 одиниці; вилучений та опечатаний автомобіль марки «LEXUS» моделі «GS350» у кузові білого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 із номерним знаком НОМЕР_2 , що поміщений до спеціального штраф майданчику; мобільний телефон марки Galaxy S23 ULTRA, IMEI1: НОМЕР_30 , IMEI2: НОМЕР_31 , із сім-картою НОМЕР_32 , що запакований до полімерного сейф-пакету №WAR1935948; грошові кошти у розмірі 11000 грн. номіналом 500 грн. у кількості 22 одиниць; грошові кошти у розмірі 4600 грн. номіналом 200 грн. у кількості 23 одиниць, що запаковані до полімерного сейф-пакету №CRІ01222406.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що накладення арешту обумовлено потребами досудового розслідування, а саме необхідністю проведення відповідних експертиз.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- обшук автомобіля марки «LEXUS» моделі «GS350» із номерним знаком НОМЕР_2 08.04. 2025 було проведено без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, тоді як слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, матеріали клопотання про арешт майна не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на вже проведений обшук, постановленої в порядку ст. 233 КПК України.

- у клопотанні не обґрунтовано яке значення мають вилучені речі для кримінального провадження. Зокрема ID паспорт №006145129 на ім`я ОСОБА_6 та посвідчення №10-3673 від 04.04.2024 члена ВГО «Спілка громадських організацій України «Народна рада», комітет по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю на ім`я ОСОБА_6 (дійсне до 04.04.2026) є документами, які посвідчують особу ОСОБА_6 . В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості які б вказували на ознаки підробки вказаних документів. З урахуванням здачі на зберігання ОСОБА_6 паспорту для виїзду за кордон та вилучення у останнього особистого мобільного Galaxy S23 ULTRA із сім-картою, на якому наявний додаток ДІЯ, накладення арешту на його паспорт позбавить його можливості мати документ для встановлення його особи. При цьому, під час дії правового режиму військового стану громадяни зобов`язані мати при собі документ, що посвідчує особу.

- мобільний телефон Galaxy S23 ULTRA із сім-картою, ноутбук сірого кольору та інша техніка є приватною власністю ОСОБА_6 . Він надано добровільний доступ до вказаних мобільних терміналів та комп`ютерної техніки, що вбачається в тому числі з протоколу обшуку. Водночас, враховуючи, що доступ до інформації, яка міститься на техніці жодним чином не обмежувався, з моменту вилучення пройшло достатньо часу, вона могла та повинна була бути оглянута, а також до цього часу відсутні будь-які відомості які б вказували на їх відношення до кримінального провадження, відсутні правові підстави для накладення на них арешту;

- матеріалами клопотання не доведено, що є ознаки того, що вилучені грошові кошти були набуті кримінально-протиправним шляхом;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_29 є документом, який посвідчує право власності ОСОБА_8 на автомобіль марки «LEXUS» моделі «GS350» із номерним знаком НОМЕР_2 . Жодного значення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для кримінального провадження мати не може. Автомобіль марки «LEXUS» моделі «GS350» із номерним знаком НОМЕР_2 , також не має жодного значення речового доказу для кримінального провадження, не містить жодних слідів вчинення кримінального правопорушення. При цьому, ОСОБА_8 не має жодного відношення до даного кримінального провадження та не має жодного статусу у даному кримінальному провадженні, на її утриманні перебуває малолітня однорічна донька ОСОБА_10 Автомобіль «LEXUS» є єдиним транспортним засобом ОСОБА_8 , в ньому встановлене дитяче крісло та автомобіль потрібен для безпечного перевезення доньки. Відтак, накладення арешту на її транспортний засіб порушує право власності останньої, гарантоване ст. 41 Конституції України, а також на мирне володіння своїм майном та є цілком неспівмірним з інтересами досудового розслідування та значенням автомобіля для кримінального провадження.

- клопотання про арешт майна було подано слідчим, що суперечить приписам ст. 64-2 КПК України;

- фактично зміст ухвали являє собою зміст клопотання слідчого, складається із викладу фактичних обставин та цитування норм КПК України, натомість не містить належного мотивування, зокрема не містить зазначення того, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно;

-з моменту вилучення, а саме з 08.04.2024 майно з невідомих причин не було оглянуте, що робить незрозумілим його значення для зазначеного кримінального провадження;

- у клопотанні про арешт майна слідчий посилається на необхідність проведення експертиз з вилученим майном, проте не вказує яких саме експертиз та з яким саме майном. Відсутні постанови про призначення експертизи і в додатках до клопотання. У зв`язку з чим такі доводи є безпідставними, як і копіювання цієї частини клопотання в текст ухвали слідчого судді.

За таких обставин, представник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна ОСОБА_6 та його представник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість представник прокуратури, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, із жодними клопотаннями не звертався, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п №0000117 від 14.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2025 до ч/ч ВП №5 ОРУП №1 в Одеській обл. із заявою звернувся громадянин ОСОБА_11 щодо вжиття заходів правового характеру до малознайомої особи на ім`я ОСОБА_12 , який шахрайським шляхом, обіцяючи надання медичних документів із зазначенням діагнозу ВІЛ-інфекція/СНІД, які в подальшому слугують підставою для тримання відстрочки в умовах воєнного стану заволодів грошовими коштами осіб, які до нього зверталися. Сума збитків встановлюється.

У подальшому, 08.04.2025 ст. слідчим ОСОБА_9 було проведено невідкладний обшук у порядку ст. 233 КПК України у автомобілі «LEXUS» моделі «GS350» із рестр. знак НОМЕР_2 , під час якого було вилучене майно, на яке оскаржуваною ухвалою було накладено арешт.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту слідчийвизначив метою накладення арешту на майно проведення «відповідних експертиз» та необхідність встановлення обставин кримінального провадження, підтвердження або спростування фактів вчинення злочину, недопущення перешкоджання кримінальному провадженню.

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання слідчого не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання на необхідність накладення арешту майна осіб з метою встановлення обставин кримінального провадження, проведення відповідних експертиз, підтвердження або спростування фактів вчинення злочину, недопущення перешкоджання кримінальному провадженню.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими аргументи представника власника майна з приводу того, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містить інформації з приводу того, які саме експертизи та якого саме майна повинні бути проведені в межах зазначеного провадження.

Так, з матеріалів, які надані апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_6 добровільно видав речі, які знаходилися при ньому, а саме мобільний телефон та грошові кошти.

Водночас, на момент апеляційного перегляду ухвали слідчого судді колегії суддів не надані відомості з приводу того, чи проводився огляд мобільного телефону та чи призначалися будь які експертизи вилученого майна, що регламентовано приписами ст. 168 КПК України.

Зі змісту клопотання та ухвали слідчого судді також не видається можливим зрозуміти яке відношення до зазначеного кримінального провадження має транспортний засіб, який належить ОСОБА_8 зі свідоцтвом про його реєстрацію. При цьому, із матеріалів справи не вбачається відношення ОСОБА_8 до зазначеного провадження, що може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити права власників майна.

У контексті накладення арешту на ID паспорт колегія суддів зауважує, що однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Визначення слідчим чи прокурором майна речовими доказами у кримінальному провадженні за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у накладенні арешту.

На підставі наданих матеріалів не видається можливим зрозуміти, яке доказове значення у вказаному кримінальному проваджені містить зокрема ID паспорт на ім`я ОСОБА_6 у контексті фабули, яка зазначена у клопотанні про арешт майна. У цьому контексті апеляційний суд враховує дію на території України воєнного стану, який вимагає від осіб наявності документів, які посвідчують особу.

Апеляційний суд зауважує, що будь-які процесуальні дії, що проводяться органами публічної влади та їх посадовими особами з особистими документами приватного суб`єкта, повинні мати легітимну мету, а їх вчинення має здійснюватися в чітко регламентованих законодавством межах із дотриманням гарантій реалізації та захисту суб`єктивних прав, які опосередковуються відповідними особистими документами.

Окрім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника з приводу того, що обшук автомобіля марки «LEXUS» моделі «GS350» рестр. знак НОМЕР_2 було проведено 08.04.2025 без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, при цьому, матеріали клопотання слідчого не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на вже проведений обшук, постановленої в порядку ст. 233 КПК України.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що наявні у матеріалах справи матеріали у поєднанні із загальними доводами клопотання не можуть бути безумовними підставами для накладення арешту на майно.

У цьому контексті колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи представника власника майна з приводу того, що фактично зміст ухвали являє собою зміст клопотання слідчого, складається із викладу фактичних обставин та цитування норм КПК України, натомість не містить належного мотивування та наголошує на тому, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів не виключає відношення вилученого майна, а саме грошових коштів або відомостей, які можуть міститися у мобільному телефоні до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору-процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_13 , в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2025, про арешт майна, перелік якого містяться у мотивувальній частині ухвали, у к/п №0000117 від 14.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 08.04.2025 в ході обшуку автомобіля «LEXUS» «GS350» реєстр. знак НОМЕР_2 повернути прокурору-процесуальному керівнику у зазначеному к/п для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4