Справа №630/1124/25 Провадження № 1-кп/630/48/25
В И Р О К

Іменем України

02 вересня 2025 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт від 28 серпня 2025 року, складений прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000285 від 20 серпня 2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозове Краснопільського району Сумської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , раніше в порядку ст. 89 КК України судимого вироком Люботинського міського суду Харківської області від 06 квітня 2017 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого 09 вересня 2022 року з Харківської ВК № 43 по відбуттю покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , інші відомості суду невідомі,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:

19 серпня 2025 року ОСОБА_4 приблизно о 19-00 годині (більш точного часу під час дізнання не встановлено), перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне проникнення до домоволодіння, переконавшись у відсутності власника або законного користувача володіння, проник до двору домоволодіння через паркан, а у подальшому підійшов до будинку де перебували вхідні двері та вікно, що являло собою перешкоду для вільного доступу. Після чого, схопивши шматок дерев`яного поліна, розбив скло та проник до будинку, чим незаконно проник до житла, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла…Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 КПК України закріплено засади кримінального судочинства, за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КПК, недоторканість житла та іншого володіння особи - це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

Таким чином ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до житла, власником якого є ОСОБА_5 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника або користувача володіння, шляхом проникнення через паркан та розбиття вікна, 19 серпня 2025 року, приблизно о 19-00 годині, проник до будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість житла потерпілої ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_4 24 серпня 2025 року приблизно о 15-00 годині (більш точного часу під час дізнання не встановлено), перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне проникнення до домоволодіння, переконавшись у відсутності власника або законного користувача володіння, проник до двору домоволодіння через хвіртку, а у подальшому підійшов до будинку, де перебували вхідні двері, що являли собою перешкоду для вільного доступу. Після чого, відчинивши вхідні двері, ОСОБА_4 проник до будинку, чим незаконно проник до житла, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла…Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 КПК України закріплено засади кримінального судочинства, за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КПК, недоторканість житла та іншого володіння особи - це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

Таким чином ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до житла, власником якого є ОСОБА_5 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника або користувача володіння, шляхом проникнення через паркан та вхідні двері 24 серпня 2025 року, приблизно о 15-00 год., проник до будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість житла потерпілої ОСОБА_5 .

Положеннями ч. 2 та 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_4 , яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , в якій ОСОБА_4 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, він беззаперечно визнає; згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; і що він згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні без його участі.

Відповідно до письмових заяв потерпіла ОСОБА_5 згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згодні з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних проступків беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Розглянувши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 162 КК України, а саме як порушення недоторканності житла, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він отримав середню освіту, на даний час не працює, на обліку у лікарів-нарколога і -психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо; має непогашену судимість за вчинення тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а також неодноразово притягувався за вчинення протягом 2022-2023 років адміністративних правопорушень на території Сумської і Закарпатської областей, зокрема за вчинення домашнього насильства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставиною,яка обтяжує покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд, враховуючи характер вчинених кримінальних проступків, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, який після відбуття покарання у виді позбавлення волі за вироком суду вчиняв адміністративні правопорушення, що може свідчити про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до протиправної поведінки, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а також із принципів законності, справедливості, індивідуалізації та достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, призначає обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на рівні мінімальної межі санкції статті, за якою кваліфіковані його дії, що буде співмірним до вчиненого і необхідним для попередження вчинення ним подібних правопорушень в майбутньому.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_5 не заявлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст. 100, 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (один) року обмеження волі..

Строк відбування покарання у виді обмеження волі обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік в установі відбування покарання виправному центрі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Люботинський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1 ст. 394 КПК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.

СуддяОСОБА_1