МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2362/24
Провадження № 1-кп/945/459/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ;

потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_6 ;

цивільного позивача ОСОБА_7

представників потерпілого,

цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

захисника ОСОБА_10 ;

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 липня 2024 року за № 0000690 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Миколаївського району Миколаївської області, з повною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, працюючого водієм в ТОВ "ЮТК Логістик", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_11 30 липня 2024 року, приблизно о 16 годині, у стані наркотичного сп`яніння, керував вантажним автомобілем марки «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом марки «SCHMITZ SKI 24SL7.2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався по проїзній частині автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», в напрямку від села Благодарівка до села Половинки.

В цей же час, перед поворотом на село Зелене на проїзній частині в тому ж самому напрямку зупинились: вантажний автомобіль марки «Scania R 410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у з`єднанні з напівпричепом марки «ПР STAS», реєстраційнийномер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_12 , а за ним - автомобіль марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рухаючись в обраному напрямку, в районі повороту на село Зелене, в межах Миколаївського району Миколаївської області, водій ОСОБА_11 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, при виявленні перешкоди у вигляді вищевказаних статичних транспортних засобів, яких об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В результаті грубого порушення Правил водій ОСОБА_11 допустив попутне зіткнення передньою правою частиною керованого ним вантажного автомобіля марки «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом марки «SCHMITZ SKI 24SL7.2», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,із задньою лівою частиною автомобіля марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_13 .

В подальшому, внаслідок післяконтактного переміщення, автомобіль марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_5 , передньою лівою частиною контактував із задньою частиною напівпричепа «ПР STAS», реєстраційнийномер НОМЕР_4 , у з`єднанні з вантажним автомобілем марки «Scania R 410», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,під керуванням ОСОБА_12 , а вантажний автомобіль марки «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом марки «SCHMITZ SKI 24SL7.2», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,у свою чергу, контактував своєю правою частиною із лівою частиною вантажного автомобіля марки «Scania R 410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у з`єднанні з напівпричепом марки «ПР STAS», реєстраційнийномер НОМЕР_4 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла (лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа; крововиливу під павутинну мозкову оболонку у тім`яно-скроневу долю лівої півкулі головного мозку; численних переломів ребер по різним анатомічним лініям з пошкодженням пристінкової плеври; забою легень; переломів кісток тазу; неповного перелому 3-го шийного хребця без пошкодження спинного мозку; численних розривів капсули печінки; косо-поперечних переломів лівої плечової кістки з розривом капсули ліктьового суглобу, великої та малогомілкової кісток з крововиливами в навколишні м`які тканини, що супроводжувались внутрішньочеревною кровотечею), від яких помер на місці пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_11 допустив порушення вимог п. п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3 Правил, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Обвинувачений ОСОБА_11 , вину за пред`явленим обвинуваченням визнав у повному обсязі, дав показання, які за своїм змістом відповідають обставинами, викладеним вище; у судовому засіданні просив пробачення у потерпілого та цивільного позивача, вказував на те, що дтп сталося неумисно. Надав такі показання. 30 липня 2024 року ОСОБА_11 перебував на завантаженні фірми ЮТК Логістик, керував вантажним автомобілем з причепом та рухався з міста Южне у бік міста Миколаєва зі швидкістю приблизно 90 км/год. По дорозі, у с. Зелене, було якесь дтп. Проїжджаючи с. Зелене, ОСОБА_11 ставив на зарядку пристрій, при цьому зарядка розташована внизу. Після чого ОСОБА_11 підняв голову та побачив, що попереду нього стоять автомобілі. ОСОБА_11 не встиг вчасно зреагувати та вчинив дтп. Коли ОСОБА_11 побачив автомобілі, які стоять, він почав гальмувати, та вивернув кермо вліво та автомобіль померлого ОСОБА_13 зачепив правою стороною. Також, ОСОБА_11 вказує на те, що безпосереднього в день дтп (30.07.2024) наркотичні засоби не вживав, а вживав їх у суботу (27.07.2024), при цьому, йому відомо, що наркотичні засоби можуть бути виявлені і через значний проміжок часу. ОСОБА_11 декілька разів на тиждень вживав канабіс, напередодні рейсу, ввечері, вживав алкоголь.

Потерпілий (цивільний позивач) ОСОБА_6 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. 30.07.2024 до неї зателефонував родич, який повідомив, що сталася аварія. Приблизно о 17:30 потерпіла вже перебувала на місці аварії. Вказує на те, що її покійний чоловік керував Фольксвагеном, інших автомобілів не пам`ятає, оскільки до цього часу не може впоратися з горем. Потерпіла прожила з покійним чоловіком 32 роки та шлюб був щасливий, а тепер її життя зруйновано повністю. Потерпіла все ще продовжує лікуватися та намагається жити заново, оскільки матеріальну та моральну підтримку отримувала від чоловіка. Також, син потерпілої (також цивільний позивач) п`є таблетки та проходить лікування. З огляду на вказані обставини, потерпіла підтримує заявлений цивільний позов у повному обсязі.

Цивільний позивач ОСОБА_7 , будучи допитаною у судовому засіданні, підтримала поданий цивільний позов. Вказувала на те, що померлий ОСОБА_13 був її сином, який надав цивільному позивачу, як моральну так і матеріальну допомогу. Втрату сина цивільний позивач переживає і досі, приймає таблетки, має захворювання. Просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_6 , а також цивільного позивача ОСОБА_7 , виконавши дії передбачені ст. 349 КПК України та з`ясувавши, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності їх позиції, та роз`яснивши особливості оскарження, при викладених обставинах, суд вважає доведеною вину ОСОБА_11 у вчиненому злочині, а отже дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 , у судовому засіданні вказав на те, що він визнає вину у вчиненому злочині, а в останньому слові вибачився перед потерпілим та цивільним позивачем та вказував, що не мав умислу на спричинення дтп, і від дтп ніхто не застрахований.

Суд не визнає такі слова ОСОБА_11 щирим каяттям з огляду на таке. У пункті 3 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12, роз`яснено, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19).

Під час розгляду кримінального провадження також встановлено, що родичі ОСОБА_11 сплачують певні грошові кошти потерпілій, і суд позитивно оцінює, як цю обставину так і визнання винуватості ОСОБА_11 , однак вважає, що визнання вини ОСОБА_11 , не досягло такого рівня суб`єктивного ставлення обвинуваченого до вчиненого та самоосуду своєї поведінки, щоб суд міг визнати такі обставини такими, що пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.».

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім цього, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні вказувала на те, що покарання у 6 років позбавлення волі та 5 років позбавлення права керування транспортними засобами, яке висловлено стороною обвинувачення у судових дебатах, є недостатнім. Відповідно до практики Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

ОСОБА_11 є молодою, працездатною особою і вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, який вчинено з необережності.

ОСОБА_11 за місцем роботи характеризується позитивно; за медичною допомогою до лікарня нарколога та лікаря психіатра не звертався; має певні захворювання; не має родини та утриманців; вказаний злочин вчинив вперше; визнав свою вину.

Відповідно до досудової доповіді, наданої органом пробації на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_11 оцінюється, як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Також, суд враховує характер і конкретні обставини вчиненого ОСОБА_11 злочину, а саме: порушення ОСОБА_11 цілої низки Правил, як і щодо обов`язків водіїв, так і щодо заборон у діях водія, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності дій ОСОБА_11 , як водія транспортного засобу. ОСОБА_11 , хоча і працював водієм, однак під час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння. Крім цього, суд аналізує і психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_11 до вчиненого і його поведінку одразу після вчинення злочину, що виразилось у тому, що ОСОБА_11 зупинився, вийшов з автомобіля та поставив трикутник та увімкнув знак аварійної сигналізації. У той же час, суд оцінює показання ОСОБА_11 , надані у судовому засіданні, з яких слідує, що основним родом діяльності ОСОБА_11 було надання водійських послуг та він мав значний водійський стаж, однак сукупність вказаних обставин не завадили ОСОБА_11 напередодні виїзду в рейс вживати алкогольні напої. Вживати наркотичні засоби декілька разів на тиждень.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості, обставини злочину, наслідки у вигляді смерті однієї особи, особу винного, вважає, що для досягнення мети покарання, яке полягає у карі, виправленні та запобіганні вчиненню нових злочинів, що полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод ОСОБА_11 та захисту прав потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_11 , є особою молодого віку, а отже ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого у більш короткий строк його ізоляції від суспільства, що також підтверджується засудженням ним своєї протиправної поведінки, яка може свідчити про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і без призначення йому максимального строку основного покарання, яке передбачено санкцією частиною 3 статті 286-1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі незворотні наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк п`ять років.

Частинами 1, 5 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 до АТ СГ "ТАС", ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" про стягнення в солідарному порядку моральної шкоди у сумі п`ять мільйонів гривень кожному позивачу та про стягнення з ТОВ "ЮТК-ЛОГІСТИК" матеріальної шкоди у сумі 118516 грн.

09 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив АТ СГ "ТАС" на цивільний позов.

21 березня 2025 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 до АТ СГ "ТАС", ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" про стягнення з ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди на поховання у розмірі 118516 гривень, а також з АТ СГ "ТАС" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 106666 гривень кожному, а усього 320000 гривень, та з ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 893333 гривні на кожного, а усього 2680000 гривень.

Під час дебатів, сторона захисту залишила вирішення цивільного позову на розсуд суду.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , суд дійшов такого.

Щодо вимог ОСОБА_6 до ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» про стягнення матеріальної шкоди на поховання у розмірі 118516 гривень.

Зі змісту ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Так, з документів наявних у матеріалах кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 за договором про надання послуг від 10 квітня 2024 року надавав послуги водія вантажного автотранспорту, який належить ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» або орендований. При цьому, ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» за договором оренди транспортних засобів № 15/23 від 01.08.2023 орендує транспортні засоби у фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 .

З огляду на викладене, суд вважає, що на момент вчинення кримінального правопорушення ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» на відповідній правовій підставі (договір оренди) володіло транспортним засобом «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом марки «SCHMITZ SKI 24SL7.2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а отже є належним відповідачем у справі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється з дотриманням вимог норм і правил, встановлених законодавством.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована страховиком - АТ «СГ «ТАС» (приватне), що підтверджується полісом № АТ /4446862, який діє з 00 годин 00 хвилин 13 листопада 2023 року до 12 листопада 2024 року включно.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 червня 2021 року, у справі № 199/4778/18, статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Отже, у справах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, першочерговим є звернення за відшкодуванням матеріальної шкоди до страховика.

01 жовтня 2024 року цивільний позивач ОСОБА_6 звернулася до ТАС «Страхова група ТАС» з повідомленням, відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про дорожньо-транспортну пригоду.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей та доказів щодо результату розгляду вказаного повідомлення та рішення страховика про здійснення чи про відмову у здійсненні виплат.

Зі змісту п. 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, далі - Закон) слідує, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до положення п. 27.4 статті 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

30 липня 2024 року стався страховий випадок, і відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», установлено мінімальну заробітну плату у розмірі 8000 гривень.

Отже, максимальний розмір відшкодування витрат на поховання страховиком становить 96 000 гривень. У той час, як цивільний позивач ОСОБА_6 звернулася з позовними вимогами до ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» про стягнення з цивільного відповідача витрат на поховання у розмірі 118516 гривень.

У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги у повному обсязі, хоча розмір матеріальної шкоди і підтверджений доказами, які суд визнає достатніми, однак вважає, що цивільний відповідач ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» несе відповідальність за матеріальну шкоду, яка не покриває страхова сума, а отже з ТОВ «ЮТК ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_6 слід стягнути 22516 гривень, в іншій частині цієї позовної вимоги слід відмовити.

Щодо вимог цивільних позивачів про стягнення з АТ СГ "ТАС" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 106666 гривень кожному, а усього 320000 (в межах страхового ліміту), та з ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 893333 гривні на кожного, а усього 2680000 гривень, судом встановлено таке.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення цивільним позивачам моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільних позивачів, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови пленуму роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4).

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув син цивільного позивача - ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , чоловік цивільного позивача ОСОБА_6 та батько цивільного позивача ОСОБА_14 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що цивільні позивачі понесли моральні страждання через втрату близької особи, які і досі з плином часу, негативно впливають на їхнє життя, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя цивільних позивачів неможливо, вказане негативно вплинуло на їх життя. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову цивільних позивачів, а суму морального відшкодування у розмірі 1000000 кожному, такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань цивільних позивачів, вимушених змін у їхніх життєвих стосунках.

Щодо розміру стягнення моральної шкоди з кожного з цивільних відповідачів, суд вказує на таке.

Пунктом 22.1. статті 21 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу, страхова сума на одного потерпілого від забезпеченого транспортного засобу «DAF ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 320000 гривень.

Зі змісту п. п. 27.1, 27.2., 27.3., 27.5. статті 37 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених і пункту 41.1 та пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З огляду на те, що страхова сума складає 320000 гривень, однак ця сума також включає в себе 96000 гривень розмір допомоги на поховання, а отже страхова сума на відшкодування моральної шкоди на трьох цивільних позивачів складає 224000.

А отже, з відповідача АТ СГ «ТАС» на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 слід стягнути 224000 гривень моральної шкоди, в межах страхового ліміту, по 74666 гривень 66 копійок, кожному.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, з огляду на те, що суд погодився з оцінкою цивільними позивачами моральної шкоди у розмірі 1000000 гривень кожному, однак фактично стягує з відповідача АТ СГ «ТАС» менший розмір, ніж просили про те цивільні позивачі, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, вимога ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 про стягнення з ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди 893333 гривень на кожного, а усього 2680000 гривень, підлягає задоволенню в повному обсязі.

В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди з АТ СГ «ТАС» слід відмовити.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів усього на суму 21203 грн. 84 коп., які підтверджені документально та, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_16 .

Під час досудового розслідування та судового провадження кримінального провадження № 0000690 від 30 липня 2024 року застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва 13 серпня 2024 року накладено арешт на майно: автомобіль "Volkswagen LT28", реєстраційний номер НОМЕР_5 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ), що належить ОСОБА_17 ; автомобіль «Scania» державний номерний знак НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ), з напівпричепом марки "ПР STAS", номерний знак НОМЕР_4 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ), що належать ТОВ «ВА ГРЕЙН ЕКСПРЕСС»; автомобіль марки "DAF", державний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ), з напівпричепом марки "SCHMITZ", державний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 ), що належить ОСОБА_15 .

Так, ухвалами Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.01.2025 та 13.02.2025 судом скасовано арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва 13 серпня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_16 вже вирішено.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні, які підтверджені документально, слід повернути власникам.

Також ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням ризиків визначених ст. 177 КПК України, суд вважає, що ОСОБА_11 слід залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 може переховуватись від суду.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_11 обчислювати з 30 липня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30 липня 2024 року по день ухвалення вироку - 19 травня 2025 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 21203 грн. 84 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 до АТ СГ "ТАС", ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" про стягнення з ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди на поховання у розмірі 118516 гривень, а також з АТ СГ "ТАС" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 106666 гривень кожному, а усього 320000, та з ТОВ "ЮТК ЛОГІСТИК" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 893333 гривні на кожного, а усього 2680000 гривень, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТК ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду (витрати на поховання) у розмірі 22516 гривень.

Стягнути з АТ СГ "ТАС" на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 74666 гривень 66 копійок кожному, а усього 224000 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТК ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 893333 гривні кожному, а усього 2680000 гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні, які поміщені на територію спеціального майданчика для затриманого автотранспорту ГУНП в Миколаївській області (місто Миколаїв, вулиця Лагерне поле, 5):

- автомобіль "Volkswagen LT28", реєстраційний номер НОМЕР_5 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ), що належить ОСОБА_17 ,

- автомобіль «Scania» державний номерний знак НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ), з напівпричепом марки "ПР STAS", номерний знак НОМЕР_4 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ), що належать ТОВ «ВА ГРЕЙН ЕКСПРЕСС»;

- автомобіль марки "DAF", державний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ), з напівпричепом марки "SCHMITZ", державний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 ), що належить ОСОБА_15 ,

- повернути власникам.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

19.05.2025