Справа № 137/244/25
Провадження №11-кп/801/621/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000626, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.08.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, із середньою освітою, працюючого водієм транспортних засобів структурного підрозділу «Бахмацька колійна машинна станція» Філії «Центр будівництва та ремонту колії» Акціонерного товариства «Українська залізниця», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з 30.12.2024 по 08.01.2025 включно з розрахунку три цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 4678 (чотири тисячі шістсот сімдесят вісім) гривень 85 копійок.

Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 19.08.2024 близько 18:00 години керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Вінниця - Хмельницький у напрямку міста Хмельницький, у межах села Літинські Хутори Вінницького району Вінницької області в районі перехрестя із вулицею Молодіжною, в момент виникнення небезпеки для руху, а саме в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода ОСОБА_10 , яка зліва направо по ходу руху автомобіля перетинала проїзну частину дороги, невчасно вжив заходи до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на вказаного пішохода. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 982 від 10.09.2024 на трупі ОСОБА_10 виявлено сполучну травму тіла: відкрита черепно-мозкова травма; закрита травма грудей та живота; множинні переломи кісток тазу, переломо-вивихи акронімальних кінців обох ключиць, перелом голівки правої плечової кістки, множинні переломи кісток обох нижніх кінцівок. Травматична ампутація правої ступні. Сполучна травма тіла у трупа ОСОБА_10 за своїми ознаками відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яка небезпечна для життя в момент заподіяння та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Між смертю ОСОБА_10 та сполучною травмою тіла, що ускладнилась травматичним шоком, є причинний зв`язок. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень виявлених у трупа ОСОБА_10 можливо висловитися, що остання, в момент первинного контакту з транспортним засобом перебувала у вертикальному або близькому до вертикального положенні, обернена правою частиною тіла до транспортного засобу.

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/102-24/22281-ІТ від 22.11.2024 швидкість руху автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка відповідає довжині видимих зафіксованих слідів гальмування та переміщення автомобіля до повної зупинки без залишення слідів гальмування, визначається рівною близько 50,7,,, 53,3 км/год. Наїзд на пішохода ОСОБА_10 автомобілем «Hyundai Santa Fe» відбувся в селі Літинські Хутори Вінницького району Вінницької області, неподалік перехрестя із вулицею Молодіжною, ближче до краю лівої смуги руху в напрямку руху до міста Хмельницький, перед початком відображення сліду волочіння з нашаруванням речовини бурого кольору. У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Hyundai Santa Fe», ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування до смуги руху пішохода при русі із максимально-допустимою швидкістю 50 км/год, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. У даній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, водій ОСОБА_11 порушив вимоги пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, згідно до яких:

- п. 12.3 «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 12.4 «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Порушення ОСОБА_11 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками настанням смерті ОСОБА_10 .

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку Літинського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за пред`явленим обвинуваченням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання суд з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, наслідків у виді смерті потерпілої, а також даних про неодноразове порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, безпідставно не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 також просив не призначати обвинуваченому додаткового покарання.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності одночасно заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора навівши відповідні аргументи щодо законності вироку місцевого суду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, суд, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України в межах санкції частини статті та вважав за можливе не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Одночасно суд прийняв рішення про звільнення особи від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому суд врахував тяжкість злочину, відсутність попередніх судимостей, відсутність відомостей про передування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивні характеристики за місцем роботи та навчання, відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілої про можливість призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі та обставини, що пом`якшують покарання каяття у вчиненому, відшкодування збитків.

За таких обставин рішення місцевого суду про призначення покарання в межах санкції частини статті закону про кримінальну відповідальність у виді чотирьох років позбавлення волі з одночасним звільненням обвинуваченого від його відбування з випробуванням зі встанвленням дворічного іспитового строку повністю відповідає загальним засадам призначення покарання.

Поряд з цим з урахуванням вищенаведених обставин та клопотання трудового колективу місцевим судом було прийнято рішення про непризначення додаткового покарання.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги прокурора у цій частині суд виходить з того, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України питання призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами віднесено до дискреційних повноважень суду. Отже вирішуючи зазначене питання суд має виходити із тяжкості вчиненого злочину, наслідків кримінального правопорушення, а також врахувати особу винного, його ставлення до вчиненого, посткримінальну поведінку та істотність допущених порушень правил дорожнього руху. Оцінка саме цих обставин надає змогу дійти висновку про доцільність позбавлення особи права керувати транспортними засобами та вплив такого додаткового покарання на виправлення і перевиховання особи.

Як установлено у цьому провадженні, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала смерть потерпілої ОСОБА_10 . Також із наданих стороною обвинувачення доказів установлено, що ОСОБА_7 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху (а. п. 75).

Поряд з цим оцінюючи обставини цього кримінального правопорушення, суд зазначає, що відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, швидкість руху керованого обвинуваченим транспортного засобу складала 50,7-53,3 км/год, яка хоч і перевищує встановлену максимальну швидкість у межах населеного пункту (50,0 км/год), проте є незначною. Окрім цього із встановлених фактичних обставин провадження убачається, що потерпіла ОСОБА_10 поза межами будь-якого пішохідного переходу перетинала проїзну частину дороги зліва направо по ходу руху автомобіля під керуванням обвинуваченого. Такі дії потерпілої вочевидь вказують на недотримання нею п. 4.14 «а» Правил дорожнього руху України, а саме пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Таким чином віктимна (протиправна) поведінка потерпілої у певній мірі сприяла настанню дорожньо-транспортної пригоди та, як наслідок, настанням смерті.

Також відповідно до наданих відомостей трудової книжки (а. п. 48-50) обвинувачений ОСОБА_7 з 06.10.1999 по теперішній час працює водієм транспортних засобів структурного підрозділу «Бахмацька колійна машинна станція» Філії «Центр будівництва та ремонту колії» Акціонерного товариства «Українська залізниця». З наданих службової характеристики (а. п. 51, 69), також клопотання трудового колективу (а. п. 71) убачається, що обвинувачений виключно позитивно характеризується, після початку повномасштабного вторгнення та окупації частини території Чернігівської області у період, коли більшість працівників перебували у вимушеному простої, ОСОБА_7 продовжував виконувати роботу за посадою.

Слід зауважити, що в умовах воєнного стану працівники колійного господарства, особливо в регіонах, наближених до зони бойових дій, якою є Чернігівська область, мають особливу цінність для забезпечення стабільної та ефективної роботи залізничного транспорту, оскільки є ключовими об`єктами інфраструктури та логістики та задіяні на забезпечення обороноздатності та національної безпеки держави.

У таких умовах виконання ОСОБА_7 посадових обов`язків водія транспортних засобів об`єктивно забезпечує функціонування підприємства - Бахмацької колійної машинної станції.

Крім того з метою відшкодування завданої майнової та моральної шкоди обвинуваченим 09.09.2024 укладено кредитний договір № 02 у ТВБВ № 10024/0250 філії Чернігівське управління АТ «Ощадбанк» (а. п. 52) та станом на завершення судового розгляду у суді першої інстанції заборгованість по кредитному договору складала 240082,38 (двісті сорок тисяч вісімдесят дві) гривні.

Як уже зазначалось вище, кримінальне покарання у жодному випадку не повинно становити надмірний тягар як для особи, яка повинна його нести, так і для оточуючих, зокрема членів сім`ї.

З урахуванням таких обставин позбавлення права керувати транспортними засобами у значній мірі спричинить відсутність доходів від офіційної роботи та як наслідок, неспроможність сплати заборгованості за кредитним договором.

Таким чином з урахуванням усіх обставин кримінального правопорушення та особи винного, його посткримінальної поведінки та здійснення діяльності, пов`язаної із забезпеченням обороноздатності держави, навіть за наявності даних про минуле притягнення до адміністративної відповідальності очевидно дають підстави для непризначення додаткового покарання у цьому конкретному випадку.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000626, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.08.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: