Справа № 308/8346/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/460/25, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «ІДЕЯ М.І.К.» на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000078 відомості про яке 12.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт на автозупинку в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, розташовану за адресою: Закарпатська область м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), право власності на яку зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІДЕЯ М.І.К.», , шляхом заборони вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії, розпоряджатися чи відчужувати дане майно.

Клопотання мотивовано тим, що СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078, відомості про яке 12.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у травні 2009 року ТзОВ «Ідея М.І.К.» звернулося до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради із заявою, в якій з посиланням на рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 150 від 25.04.2007 просило укласти договір безкоштовного користування автозупинкою-комплексом площею 27,0 м.кв за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 25, для облаштування автобусної зупинки в комплексі із торговим павільйоном.

01.06.2009 між Департаментом міського господарства, як стороною 1, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідея М.І.К.», як стороною 2, укладено договір безкоштовного користування автозупинкою-комплексом за № 44 (надалі договір № 44), за умовами п. 1.1. якого Сторона 1 на підставі рішень виконкому Ужгородської міської ради № 150 від 25.04.2007 (про надання відповідачу права на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном) та № 329 від 20.08.2008 (про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта) передає, а Сторона 2 приймає в безоплатне користування місце на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном площею 27,0 м.кв по вул. Грушевського, 25.

-2-

Згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.05.2017 за № 148 «Про автобусні зупинки-комплекси» постановлено Департаменту міського господарства обліковувати на балансі зупинки-комплекси згідно з додатком (до якого за порядковим номером 41 включено автозупинку-комплекс по вул. Грушевського, 25, площею 27,0 м.кв) та провести конкурси на право оренди встановлених автобусних зупинок-комплексів.

Згідно з довідкою Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 18.03.2024 за № 24.01-12/837, автобусна зупинки по вул. Михайла Грушевського, 25, площею 27 м.кв обліковується на балансі Департаменту з первісною вартістю 249480 грн.

На підставі наказу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради № 199 від 16.07.2021 «Про включення об`єкта до переліку Першого типу та оголошення аукціону» 10.08.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа» проведено аукціон на право оренди торгового павільйону автозупинки-комплексу, площею 28,8 м.кв, розташованого за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського (біля буд. № 25), переможцем якого відповідно до протоколу проведення аукціону № LLE001-UA-039 від 10.08.2021 визначено ТОВ «Ідея М.І.К.».

31.08.2021 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (в подальшому зі зміненим на підставі рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 № 425 «Про реорганізацію виконавчих органів міської ради» найменуванням Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради), як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІДЕЯ М.І.К.», як Орендарем, укладено договір оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгорода за № 1173/0.

Згідно з актом прийняття-передачі в оренду нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород від 31.08.2021, на виконання умов договору № 1173/0 торговий павільйон автозупинки-комплексу площею 28,8 кв.м за адресою: м. Ужгород, вул. Михайла Грушевського (біля буд. № 25), передано в оренду ТОВ «Ідея М.І.К.».

Разом з тим, з інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що 17.04.2023 державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради здійснено реєстрацію права власності ТОВ «Ідея М.І.К.» на закінчений будівництвом об`єкт автозупинку в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67269155 від 20.04.2023).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.09.2024 у справі № 907/497/24, залишеним в силі постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 встановлено, що отримавши право на облаштування автозупинки-комплексу з торговим павільйоном як тимчасової споруди, в ході облаштування відповідної автозупинки-комплексу, ТОВ «Ідея М.І.К.» фактично збудовано капітальну споруду з бетонним фундаментом, стінами, переміщення яких в просторі є неможливим без знецінення та втрати функціонального призначення, що за своєю правовою природою є об`єктом нерухомого майна та на яке в подальшому ТОВ «Ідея М.І.К.» зареєструвало право власності.

При цьому, суд врахував, що ТОВ «Ідея М.І.К.» не доводяться підстави, з яких Товариство стало власником спірної автозупинки, оскільки, окрім державної реєстрації права власності (яка не може породжувати відповідне право) усі наявні в справі докази свідчать, що у відповідача були відсутні як дозвільні документи на спорудження відповідного об`єкта нерухомості, так і відведена для означених цілей земельна ділянка

-3-

комунальної власності, що в розумінні наведених вище положень цивільного законодавства, практики їх застосування свідчить про самочинність будівництва відповідачем автозупинки в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б. При цьому, наслідком означених дій стала ситуація, коли за відповідачем зареєстровано право власності на комунальне майно Ужгородської міської ради (автобусна зупинка по вул. Михайла Грушевського, 25), яке відповідно до довідки від 18.03.2024 за № 24.01-12/837 обліковується на балансі Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради.

В подальшому, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.04.2025 у справі № 907/1009/24 задоволено позовну заяву окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідея М.І.К.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме, автозупинки в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б.

Вказані обставини свідчать про те, що посадові особи ТОВ «Ідея М.І.К.» шляхом обману заволоділи автобусною зупинкою по вул. Михайла Грушевського, 25, що завдало значну шкоду територіальній громаді міста Ужгорода.

Постановою прокурора від 13.06.2025 автозупинку в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, розташовану за адресою: Закарпатська область м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000078 від 12.06.2025.

На підставі наведеного, прокурор просить накласти арешт на автозупинку в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, розташовану за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), право власності на яку зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІДЕЯ М.І.К.», , у вигляді заборони її відчуження, проведення реєстраційних та нотаріальних дій.

Згідно ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є об`єктом кримінально-протиправних дій, визнане речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді від 16.06.2025 та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального права та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає про відсутність підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майна, оскільки воно не підлягає спеціальній конфіскації і цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, жодній особі не повідомлена. Крім того, слідчий суддя безпідставно послався на постанову про визначення майна речовим доказом від 21.12.2024, не дивлячись на те, що самі відомості про кримінальне провадження внесені 12.06.2025. Також слідчим суддею безпідставно визнано арештоване майна об`єктом кримінально-протиправних дій, оскільки Підприємством для державної реєстрації подано перелік документів (технічний паспорт, акт про прийняття об`єктів в експлуатацію тощо), які узгоджуються з приписами законодавства і являються підставою

-4-

для реєстрації за собою права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна. Отже державним реєстратором повністю правомірно проведено відповідну реєстрацію і в останнього були відсутні правові підстави для відмови у вчиненні реєстраційної дії. Крім того, збудований ТОВ «Ідея М.І.К.» об`єкт відноситься до нерухомого майна і речові права на нього підлягають державній реєстрації, який до того ж не містить ознак малої архітектурної форми, а тому віднесення його до цієї категорії лише за однією назвою «автозупинка-комплекс» є незаконним і неправильним. Збудоване вказаним підприємством майно є окремим об`єктом нерухомого майна, до якого Ужгородська міська рада не має жодного відношення, відтак ТОВ «Ідея М.І.К.» набуло право власності на майно в законний спосіб. При цьому рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.04.2025, на яке покликається прокурор, не набрало законної сили, що свідчить про передчасність рішення слідчого судді про накладення арешту на майно, належне ТОВ «Ідея М.І.К.». Більш того, на даний час існує заборона відчуження майна (іпотека), тому підприємство не має змоги відчужити дане майно, відтак жоден із перерахованих прокурором ризиків відсутній.

Судове провадження розглядається за відсутності представників ТзОВ «Ідея М.І.К», неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що останні належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах ТзОВ «ІДЕЯ М.І.К.» не підлягає задоволенню, з таких підстав.

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 16.06.2025 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078, відомості про яке 12.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що органом досудового розслідування перевіряються обставини заволодіння посадовими особами ТОВ «Ідея М.І.К.» шляхом обману автобусною зупинкою по вул. Михайла Грушевського, 25, що завдало значну шкоду територіальній громаді міста Ужгорода.

Постановою прокурора від 13.06.2025 автозупинку в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, розташовану за адресою: Закарпатська область м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000078 від 12.06.2025.

13.06.2025 прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному проваджені провадженні № 0000078, відомості про яке 12.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт

-5-

майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

-6-

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою прокурора від 13.06.2025 автозупинку в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, розташовану за адресою: Закарпатська область м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000078 від 12.06.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000078 від 12.06.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна-адвоката ОСОБА_6 , встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

-7-

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав вважати, що автозупинка в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100) є об`єктом кримінально протиправних дій та має доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речового доказу, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не приймаються до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників майна апеляційним судом також не встановлено.

-8-

Доводи апеляційної скарги про те, що збудоване підприємством майно є окремим об`єктом нерухомого майна, до якого Ужгородська міська рада не має жодного відношення, відтак ТОВ «Ідея М.І.К.» набуло право власності на майно в законний спосіб, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Той факт, що слідчий суддя послався на постанову про визнання речовими доказами від 20.12.2024, є нічим іншим як технічною опискою, оскільки до матеріалів приєднано постанову прокурора від 13.06.2025, за якою автозупинка в комплексі з торговим павільйоном, загальною площею 28,9 м.кв, розташовану за адресою: Закарпатська область м. Ужгород, вул. Грушевського, 25 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100), визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000078 від 12.06.2025.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час існує заборона відчуження майна (іпотека), тому підприємство не має змоги відчужити дане майно, не свідчить про відсутність ризику протиправного відчуження даного нерухомого майна іншим особам, оскільки строк виконання основного зобов`язання за іпотечним договором встановлено до 14.06.2025.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_7 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги,

-9-

положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що ОСОБА_6 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ТзОВ «ІДЕЯ М.І.К.» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000078 відомості про яке 12.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді