Справа № 159/7938/24
Провадження № 1-кс/159/1678/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Ковельського РУП Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001621 від 23.11.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 241, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 197-1 КК України,

у с т а н о в и в :

18.08.2025 слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, за погодженням з прокурором Ковельської окружної прокуратури, звернувся до суду з клопотанням, в якому просив з метою забезпечення цивільного позову, конфіскації та спеціальної конфіскації накласти арешт із забороною розпорядження і відчуження на належне підозрюваному ОСОБА_5 майно: транспортних засобів марки «Mercedes-817», реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:1883, площею 2 га.

Клопотання мотивоване тим, що у рамках кримінального провадження № 0001621 від 23.11.2024 ОСОБА_5 18.08.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.241 КК України. За змістом підозри у період з 01.01.2022 до 14 години 03.02.2025, фізична особа - підприємець ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , який здійснює господарську діяльність за видами лісопильне та стругальне виробництво, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, достовірно знаючи про відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на піролізні печі, що знаходились на самовільно зайнятій ним земельній ділянці на землях запасу Смідинської сільської ради поблизу с. Смідин Ковельського району Волинської області, в порушення спеціальних правил, а саме: ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», здійснював виробничу діяльність з випалювання деревного вугілля, внаслідок чого допустив наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, зокрема, в атмосферне повітря потрапили забруднюючі речовини - вуглець оксиду, азот оксиду, сірки діоксин, речовини у вигляді суспендованих твердих частинок, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1598 від 29.11.2001 «Про затвердження переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню», не є компонентами атмосферного повітря і належать до найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, та є шкідливими для життя, здоров`я людей та довкілля, таке забруднення атмосферного повітря створило небезпеку для життя, здоров`я людей та довкілля та завдало збитків на суму 1 738 805, 74 грн.

З метою збереження рухомого і нерухомого майна, за рахунок якого може бути забезпечений майбутній цивільний позов, конфіскація майна як вид покарання і спеціальна конфіскація, слідчий просив накласти арешт на перелічене у клопотанні майно.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 і прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали. Слідчий додатково повідомив, що розмір завданої природі шкоди визначений попередньо Державною інспекцією з охорони навколишнього природного середовища Волинської області, призначена відповідна судова експертиза, також триває підготовка цивільного позову.

Захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечив, вказав на необґрунтованість підозри, відсутність порівняльних аналізів якості повітря, надуманість періоду використання обладнання для виробництва деревного вугілля, відсутність даних про реальну шкоду, як того вимагає диспозиція ч.1 ст.241 КК України, і що є визначальною ознакою для розмежування видів відповідальності. Також захисник вважає безпідставним застосування арешту з метою конфіскації у справі, де такий вид покарання не передбачений. Звертає увагу суду на відсутність цивільного позову, не відображення у клопотанні орієнтованої вартості майна, включення до його переліку транспортного засобу, що належить дружині підозрюваного і дороговартісної земельної ділянки. На думку захисника запропоновані заходи забезпечення кримінального провадження мають ознаки незаконного втручанням у право власності підозрюваного. Акцентує увагу органу досудового розслідування на відсутності у підозрюваного наміру відчужувати майно, оскільки останній мав таку можливість до вирішення заявленого клопотання, проте не вдався до подібних вчинків. Крім того, підозрюваний категорично заперечує винуватість.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.131, ч.1 ст.170 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації,для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст.173 КПК України): правову підставу для арешту майна; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

За загальними правилами ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Крім того, в силу ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У поданому клопотанні слідчий і прокурор вказують на необхідність арешту майна з метою забезпечення конфіскації, спеціальної конфіскації та забезпечення позову.

Щодо спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України з метою спеціальної конфіскації арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Також відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

У клопотанні не наведено і до клопотання не додано жодних даних про існування обставин, які б зумовили можливість застосування за результатами цього кримінального провадження спеціальної конфіскації до майна ОСОБА_5 .

Щодо конфіскації

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України з метою конфіскації арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч.1 ст.241 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено підозру, не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Що стосується арешту з метою забезпечення цивільного позову, то виходячи із вимог ч.6 ст.170, ч.3 ст.171 КПК України, поміж іншого, має бути заявлений цивільний позов цивільним позивачем.

Так, відповідно до ч.6 ст.170 КПК України арешт накладається на майно за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 3 ст.171 КПК у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

На час розгляду клопотання про арешт майна цивільний позов до підозрюваного не заявлений, тому з цією метою арешт також не може бути накладений.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності.

На прокурора і слідчого покладено обов`язок обґрунтовувати підстави та необхідність накладення арешту, а також додавати матеріали на підтвердження своїх доводів.

Під час судового розгляду слідчому судді не надано доказу існування передбачених законодавством обставин для обмеження права власності підозрюваного. У зв`язку з цим у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 132, 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про арешт транспортних засобів «Mercedes-817», реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:1883, площею 2 га, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 25.08.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1