Справа № 466/2754/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/548/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

встановила:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрату справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, 16.12.2023, приблизно о 09 годині, прямуючи лісосмугою по вул. Єрошенка зі сторони вул. Клепарівська, 32а у м. Львові, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, у шарі снігового покриву на землі під деревом придбав (знайшов) полімерні зіп-пакети із кристалічною речовиною білого кольору всередині.

Усвідомлюючи за зовнішнім виглядом, що це психотропні речовини залишив їх при собі з метою власного подальшого вживання, без мети збуту, таким чином незаконно придбав (знайшов) та зберігав психотропні речовини без мети збуту, в яких, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №CE-19/114-23/25807-НЗПРАП від 05.01.2024 виявлено PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальною масою 0,2829 грам.

У подальшому, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, 16.12.2023, приблизно о 14:30 год, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по вул. Винниця, 52а у м. Львові був зупинений працівниками БПОП ГУНП у Львівській області, та, в ході встановлення анкетних даних та проведенні поверхневої перевірки, повідомив про те, що зберігає при собі полімерні зіп- пакети із кристалічною речовиною білого кольору, які він 16.12.2023, у період часу з 17:14 год 17:23 год, добровільно видав працівникам поліції та повідомив, що придбав (знайшов) та зберігав такі при собі для власного споживання без мети збуту.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок щодо нього змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене йому покарання є несправедливим внаслідок суворості.

Звертає увагу на відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Окрім цього, апелянт вказує, що він вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального проступку.

Вказує, що він є військовослужбовцем. Стверджує, що здійснює догляд за своєю бабусею ОСОБА_9 .

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений не з`явився, при цьому подав заяву в якій повідомив, що на даний час перебуває на військовій службі за призовом у військовій частині НОМЕР_1 , просить задоволити апеляційну скаргу в повному обсязі.

При апеляційному розгляді захисник не заперечила розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого. Апеляційну скаргу підтримала та просила пом`якшити покарання обвинуваченому.

Прокурор апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим також не оспорюється.

Що стосується покарання, з яким не погоджується апелянт, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, обране з врахуванням особи винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується типово, відповідно до довідки КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень»№1433 від 07.03.2024, перебуває під профілактичним спостереженням з жовтня 2023 року, обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин які обтяжують покарання та призначив в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді одного року обмеження волі.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його меті, гуманності і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування при призначенні покарання особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання, то усі дані про його особу та обставини, які пом`якшують покарання, були відомі суду та в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 року обмеження волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді