Справа № 548/47/18
Провадження №1-кп/548/1/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

потерпілої - ОСОБА_13 ,

представників потерпілої адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Хорол кримінальне провадження № 0000487 по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівщина Гребінківського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Європа Транс Агро», інваліда 3 групи, на утриманні непрацездатних осіб не має, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин з необережності за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 10.11.2017 о 18 год. 45 хв. керував технічно-справним сідловим тягачем DAF TE96 NCE д.н.з. НОМЕР_1 з напівпичепом BODEX KIS 3WA д.н.з. НОМЕР_2 та, рухаючись на 240 км. +150 м. автодороги «Київ-Харків-Довжанський» в Хорольському районі Полтавської області, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин.

Так, у вказаний час водій ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, а саме під час виконання маневру розвороту ліворуч не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, не переконався в безпеці виконання свого маневру, не надав перевагу автомобілю Тойота Камрі д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_16 , який рухався по головній дорозі з боку м.Харкова в напрямку м. Києва, в результаті чого допустив зіткнення з вище вказаним автомобілем.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Тойота Камрі д.н.з. НОМЕР_3 гр. ОСОБА_16 згідно висновку судово-медичної експертизи №103 від 13 грудня 2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани нижньої повіки правого ока, садна голови, обличчя, правої кисті та правого колінного суглобу; поперечний розрив грудної частини аорти; внутрішня крововтрата; полосаті крововиливи під ендокард; крововиливи в навколоаортальну клітковину; перелом ребра справа та зліва; поодинокі, плямисті, субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку. Дані ушкодження, в своїй сукупності відносно живої людини, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх отримання і які безпосередньо викликали смерть. Смерть гр. ОСОБА_16 наступила від внутрішньої крововтрати внаслідок розриву грудної частини аорти, яка являлась результатом тупої травми грудної клітки.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Тойота Камрі д.н.з. НОМЕР_3 гр. ОСОБА_13 згідна висновку судово-медичної експертизи №04 від 04 січня 2017 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням відламків, закритих надголовочних переломів 3,4,5 п`ясних кісток правої кисті зі зміщенням відламків, що утворилися від дії тупого предмету, при ударі об такі, можливо під час ДТП, у вказаний у постанові строк і за критерієм тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У діях водія ОСОБА_11 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.

Невідповідності з вимогами п.п.10.1. 16.13 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди.

Пункт 10.1. ПДР Українигласить про те, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пункт 16.13. ПДР Українигласить про те, що перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів ( за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які не мають перевагу змінити напрямок руху або швидкість;

Термін «дати дорогу» взаємопов`язаний з терміном «перевага». Якщо один учасник дорожнього руху в конкретній ситуації має переважне право на рух, то інший зобов`язаний дати йому дорогу. ПДР Україниобумовлюють усі ситуації, коли один з учасників дорожнього руху повинен дати дорогу іншому. При цьому дії по наданню такого права не повинні створювати перешкод для руху тим, хто має перевагу. Перевага право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху;

ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України. Для цього в нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги вказаних Правил.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 підтвердив всі обставини скоєння злочину, свою вину в скоєному визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_11 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин з необережності у виді кримінально протиправної недбалості, оскільки не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, що враховує суд при призначенні йому виду та міри покарання.

Суд враховує, що згідно висновків експерта за наслідками проведення судової автотехнічної експертизи №563 від 20.11.2017 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ТОЙОТА КАМРІ днз НОМЕР_3 ОСОБА_16 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 12.6 (г), 12.9 (б) ПДР України які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В умовах даної події водій автомобіля ТОЙОТА КАМРІ д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_16 мав технічну можливість запобігти зіткненню екстреним гальмуванням при дозволеній швидкості на даній ділянці дороги, рівній 110 км/год.

За наведених обставин загибель в результаті ДТП ОСОБА_16 не охоплювалася і не могла охоплюватися умислом обвинуваченого ОСОБА_11 .

Отже, своїми необережними діями, які виразилися впорушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_16 і заподіяли тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_11 вчинив необережне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а тому його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер згідно ч.2 ст.61 Конституції України.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

При цьому суд враховує необережнуформу вини обвинуваченого ОСОБА_11 , наслідки його діяння, дані про особу винного, ставлення винного до своїх дій та інші обставини справи.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України враховуючи, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, суд призначає покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного ОСОБА_11 , наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Суд враховує, що метою покарання для ОСОБА_11 є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що ОСОБА_11 вчинив злочин, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, проте вчинений з необережності щодо наслідків, якими є загибель потерпілого та заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості іншій потерпілій. А тому при призначенні покарання для обвинуваченого ОСОБА_11 суд виходить не лише із тяжкості злочину та його наслідків, а з усіх обставин кримінального провадження в сукупності.

Обставинами, які пом`якшують покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_11 відповідно ч.1 ст.66 КК України є:

- щире каяття в скоєному, яке виявилося в тому, що обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого злочину, має докори сумління та бажає виправити ситуацію, що склалася, що обвинувачений попросив пробачення у потерпілої;

- добровільне повне відшкодування завданї майнової та моральної шкоди потерпілій.

Відповідно до положень ч.2 ст.66 КК України пом`якшуючими обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_11 суд визнає:

- повне усвідомлення та визнання ним своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні;

- позитивна характеристика з місця проживання та працевлаштування;

- те, що за 7 років після вчинення злочину не вчинив ні нового кримінального, ні адміністративного правопорушення;

- має ряд хронічних захворювань, в зв`язку з чим неодноразово проходив лікування в медичних закладах та отримав інвалідність 3 групи.

ОСОБА_11 на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_11 перестав бути суспільно небезпечною особою.

Обставини, які обтяжують відповідно ст.67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , відсутні.

Згідно п. 4 Постанови ПВСУ від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення.

Обставину, що обтяжує покарання відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, слід виключити із обвинувачення ОСОБА_11 виходячи із нижче наведеного. Так, у постанові Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 548/1687/17 від 04.04.2018 року, що набрала законної сили 05.08.2019 року, суд дійшов висновку, що матеріалами справи та іншими доказами підтверджено перебування ОСОБА_11 10.11.2017 року в стані алкогольного сп`ягніння, разом з тим не підтверджено керування ОСОБА_11 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння о 18:42 год. на момент вчинення ДТП. Глобинський районний суд Полтавської області дійшов висновку, що в діях ОСОБА_11 відсутнє порушення п.2.9 ПДР України, яке передбачає заборону керувати автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує думку представника потерпілої ОСОБА_13 , яка в своїй письмовій заяві просила суд суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_11 та позбавити волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України,жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має.

При вивченні судом постанов Верховного Суду у подібних кримінальних провадженнях встановлено таке.

У постановах від 11.04.2024 року у справі №451/1504/19 та від 29.02.2024 року у справі №445/550/20 Верховний Суд зазначив, що думка потерпілої про призначення покарання не є вирішальною, оскільки це належить до дискреційних повноважень суду. Думка потерпілої не має для суду обов`язкового характеру, однак її враховує суд поруч із іншими обставинами кримінального провадження.

При призначенні покарання для обвинуваченого ОСОБА_11 судом враховано висновок досудової доповіді про обвинуваченого, наданий Лубенським міськрайонним відділом з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерстава юстиції України, в якому зазначено про середню ймовірність вчинення ОСОБА_11 повторного кримінального правопорушення, а також, те, що що останній становить середню небезпеку для суспільства.

Суд, проаналізувавши у сукупності всі обставини, які враховує при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 та вирішенні питання про звільнення від його відбування, суд визнає їх такими, що не дають підстав для звільнення ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі винного.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, особу ОСОБА_11 , який є особою похилого віку, інвалідом 3 групи, те що він щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину в скоєному правопорушенні, а також те, що він позитивно характеризується за місцем проживаннята працевлаштування, що свідчить про сталість його правової поведінки і бажання дотримуватися правових норм, його ставлення до скоєного ним правопорушення, суд дійшов висновку про можливість та доцільність застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 позбавлення волі на строк, що наближений до мінімального строку з позбавленням права керувати транспортними засобами, який визначено санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_11 лише з ізоляцією від суспільства і досягне мети при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі.

Відбувати покарання з огляду на вищенаведене обвинувачений ОСОБА_11 повинен в місцях позбавлення волі.

Призначене покарання буде не тільки карою для ОСОБА_11 , але й буде відповідним скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та дає суду достатні підстави визнати, що забезпечити виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливо лише при реальному відбуванні ним покарання, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_11 і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та його невідворотності.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід не слід обирати.

Провадження в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 до ОСОБА_17 , треті особи ОСОБА_11 , ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в порядку статті 128 КПК України у даному кримінальному провадженні закрито в зв`язку з відмовою позивачки від позову.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_11 на користь держави кошти, затрачені на проведення експертиз в сумі 790, 96 грн.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 15.11.2017 року на підставі ст.174 КПК України слід скасувати.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176-179, 369 371, 373 376, 394, 395 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та за цією статтею призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_11 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівщина Гребінківського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь держави кошти в сумі 790, 96 (сімсот дев`яносто гривень дев`яносто шість копійок) грн. в рахунок відшкодування витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Скасувати арешти, накладені на майно ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 15.11.2017 року.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази по даному кримінальному провадженню:

-флеш карту Apecer 32 GB, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, передати у власність ОСОБА_18 ;

-сідловий тягач DAF TE96 NCE д.н.з. НОМЕР_1 з напівпичепом BODEX KIS 3WA д.н.з. НОМЕР_2 ,які знаходяться на зберіганні в ОСОБА_17 залишити у йому у власність, анулювавши схоронну розписку;

- автомобіль Тойота Камрі д.н.з. НОМЕР_5 . НОМЕР_6 , який знаходиться на зберіганні в ОСОБА_13 залишити у їй у власність, анулювавши схоронну розписку;

-пляшку з під горілки, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, знищити;

- картку з слідами пальців рук, яка приєднана до матеріалів кримінального провадження № 0000487 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд за виключенням оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися в суді.

Головуючий: ОСОБА_1