печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8162/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2016, у рамках кримінального провадження № 0000788,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2025р. до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту нерухомого майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016р. у справі №761/27644/16-к у рамках кримінального провадження № 0000788.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016р. у справі №761/27644/16-к постановлено ухвалу про накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:001:1480), у зв`язку із визнанням такого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 10.07.2014р.

Разом з тим, адвокат стверджує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутності правової підстави для арешту майна, а суд обмежився лише тим, що нерухоме майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Також посилається на те, що накладений арешт порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Заявник наголошує, що наразі відсутня необхідність у подальшому арешті майна, з боку органів досудового розслідування та прокуратури не надано додаткових доказів, які б мали обґрунтовані підстави вважати доцільним та важливим для кримінального провадження подальший арешт нерухомого майна. Адвокат зазначила, що за час здійснення досудового розслідування з 2014 року по сьогодні було достатньо часу для здійснення всіх слідчих дій для збирання доказів і станом на сьогодні відсутні відомості про повідомлення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім цього, зазначає, що 05.02.2025р. Печерським районним судом м. Києва у справі №757/52143/24-к винесено ухвалу, якою скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.08.2016, у кримінальному провадженні №0000788 від 10.07.2014 у справі №761/27644/16-к на нерухоме майно, стосовно іншого власника земельних ділянок. В ухвалі від 05.02.2025р. у справі №757/52143/24-к Печерський районний суд м. Києва дійшов наступного висновку: «За таких обставин, враховуючи, що дослідженні матеріали не містять достатніх фактичних даних, які б свідчили про те, що земельні ділянки, набуті в результаті вчинення злочину та/або є предметом кримінального правопорушення, власниця нерухомого майна ОСОБА_4 є причетною до вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000788, що виправдовувало втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.»

Слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У судове засідання з`явилась адвокат ОСОБА_3 , яка підтримала клопотання та просили його задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Печерського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000788 від 10.07.2014р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання владою, що спричинило тяжкі наслідки.

09.08.2016р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/27644/16-к накладено арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:001:1480), у зв`язку із визнанням такого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 10.07.2014р.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно, арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які об`єктивні підстави для подальшої заборони ОСОБА_4 володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності (кадастровий номер: :01:001:1480).

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Слідчим суддею встановлено, що після постановлення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016р. у справі №761/27644/16-к минуло більше 8 року, та суду не надано достатніх фактичних даних, які б свідчили про те, що земельні ділянки, набуті в результаті вчинення злочину та/або є предметом кримінального правопорушення, власник нерухомого майна ОСОБА_4 є причетним до вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000788, або ОСОБА_4 чи іншим особам повідомлено про підозру, що виправдовувало втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

Так, арешт був накладений у 2016 році, що свідчить про те, що в органу досудового розслідування було достатньо часу для дослідження арештованого майна та його відношення до кримінального провадження та чи може бути дана земельна ділянка засобом забезпечення кримінального провадження, оскільки належить третій особі, яка немає процесуального статусу у кримінальному провадженні, що підтверджується витягом з Державного реєстру нерухомого майна.

Законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.174, 309 КК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2016, у рамках кримінального провадження № 0000788 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.08.2016р. у кримінального провадженні №0000788 від 10.07.2014р. у справі №761/27644/16-к на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме:

- Земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1480).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1