справа № 588/304/25
провадження № 1-кп/588/57/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 09.10.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Суми, громадянин України, освіта професійно-технічна, розлучений, працює помічником машиніста електропотягу мотор-вагонного ДЕПО м.Харків АТ «Укрзалізниця», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_7 ,

потерпіла ОСОБА_8

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив умисний кримінальний проступок проти здоров`я особи за таких обставин.

Так, 03.10.2024 близько 17 години 30 хвилин на відкритій ділянці місцевості поблизу домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та раніше їй знайомим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник словесний конфлікт через те, що собака останнього напала на собаку ОСОБА_8 .

В ході даного конфлікту, ОСОБА_4 , вичерпавши словесні методи впливу, з метою спричинення невизначеного ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, перебуваючи в положенні стоячи позаду ОСОБА_8 , яка перебувала в положенні стоячи до нього спиною та палицею намагалась розігнати собак, наніс дерев`яним руків`ям ножа, якого тримав у своїй правій руці, одного удару в область лівої завушної ділянки ОСОБА_8 .

Внаслідок своїх умисних протиправних дій ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 645 від 28.11.2024 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесне ушкодження: садно лівої завушної ділянки.

Дані тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, бо мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше, як шість днів.

Учиняючи вказані протиправні дії ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням за частиною 1 статті 125 КК України винним себе не визнав. Пояснив, що ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 він не завдавав, всі ушкодження нею були спричинені самостійно. Пояснив, що дійсно не втримав свою собаку яка вибігла з подвір`я на вулицю і погналась за собакою потерпілої. Наздогнала десь за 100 м від двору. Його пес був з нашийником, але без намордника. Коли підбіг до собак, то намагався відтягнути свою собаку. В цей момент потерпіла завдала удару палицею (ціпком з яким вона ходить) по собаці, а другий був по ньому, але він встиг ухилитись. Палицею вона махала 3-4 рази. Собака при цьому лежав на собаці потерпілої. Боявся, щоб собака не покусала потерпілу. Після чого копнув собаку потерпілої і забрав свою собаку до подвір`я. До цієї події був вдома, займався господарськими справами. Збирався в лісопосадку нарубати дубців, тому при собі мав великий ніж. Але стверджував, що ніж викинув. Жодного удару чи ушкоджень потерпілій не завдавав.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 зазначив, що жодних доказів вини його підзахисного стороною обвинувачення не надано. Вважав покази сина потерпілої не достовірними. Звернув увагу, що свідок інциденту не бачила удару. Обвинувальний акт ґрунтується на припущеннях. Тому вважає, що вина ОСОБА_4 не знайшла підтвердження, а тому у справі має бути винесено виправдувальний вирок.

Потерпіла ОСОБА_8 1954 року народження в судовому засіданні пояснила, що 03.10.2024 вона була на прогулянці по АДРЕСА_2 зі своєю собакою біля будинку. З свого будинку вийшов також ОСОБА_9 з собакою. ОСОБА_10 схожий на велику вівчарку погнався за її маленькою собачкою, напав та почав її гризти, прокусив лапу та бік. Вона бігла та кричала, щоб ОСОБА_11 забрав собаку. Потім вона підбігла та ударила собаку ОСОБА_12 палкою, але собака не перестала кусати її собачку. Згодом вона відчула удар по голові зліва це її відштовхнуло десь на 2 метри. Після удару вона обернулася, але собаки і ОСОБА_12 уже не було. Попросила сина забрати собаку. Відразу після події викликала поліцію, які приїхали через десять хвилин. Обвинувачений вийшов із свого будинку з собакою. Зі слів матері, яка вийшла до поліції він ножем різав траву, але вона не бачила, що було в нього в руці. Свідомість не втрачала. Поїхала в лікарню де її оглянув лікар. Але того дня необхідні дослідження не були проведені через відсутність електроенергії. Наступного дня звернулася до лікаря-хірурга мобільного містечка.

Щодо завданої правопорушенням моральної шкоди, потерпіла пояснила таке. Через дії обвинуваченого їй було завдано моральних страждань, як в момент заподіяння, так і після того. Переживала як за стан свого собаки, так і через протиправні дії відносно себе. ОСОБА_4 примиритись не намагався. Більше того, потерпіла продовжує отримувати від нього погрози та образи.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, його вина підтверджується дослідженими судом доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 відповідно до яких коли вона намагалась врятувати свого значно меншого собаку від собаки ОСОБА_4 , вона вдарила ціпком (з яким ходить постійно, бо має траву коліна) його собаку після чого відчула удар ззаду в ділянку за лівим вухом. Інших осіб, крім ОСОБА_4 , в момент удару поруч не було.

Також вина ОСОБА_4 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є працівниками поліції.

ОСОБА_15 пояснив, що він виїхав на виклик на службу 102 на наступний день як трапилася подія. Опитував ОСОБА_4 , потерпілу та сусідів. У потерпілої були скарги, що її побив сусід, мала скарги на болі в голові і руці. Зі слів сусідів обвинувачений та потерпіла періодично конфліктують. Працівники поліції відвезли ОСОБА_8 до лікарні, але у зв`язку з тим, що не було електроенергії рентген не було проведено того дня. В лікарні потерпілій надали допомогу і її повернули додому.

Свідок ОСОБА_16 , який є лікарем хірургом та проводив огляд ОСОБА_8 пояснив, що остання прийшла до нього на прийом зі скаргами на забій кисті та голови, ділянка за вухом. Ренген зробили відразу. Потерпіла пояснювала, що минулого дня її побив сусід. Візуально забої були свіжі.

Свідка ОСОБА_17 , який повідомив, що є сином ОСОБА_8 03 жовтня 2024 року був вдома, почув крики ОСОБА_12 , який травив свою овчарку на його собачку. Мати плакала, він підбіг до ОСОБА_12 замахнувся, але мати сказала краще викликати поліцію. Коли обвинувачений пішов, він забрав свою собачку та пішов до будинку. На вулиці ще були сусіди. Бачив, що в руках ОСОБА_12 був тесак, щоб різати траву. Показання цього свідка сприймаються судом з урахуванням того, що свідок є сином потерпілої, тому надана свідком інформація має доказове значення в частині виявлення можливих суперечностей між іншими зібраними доказами, але, за даних умов, не може бути покладена в основу обвинувачення як єдине джерело доказів про вчинене правопорушення.

Свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що біля двора побилися собаки, ОСОБА_12 їх розмиряв. Біла менша собака схватила за пальця ОСОБА_12 . Він забрав собаку і пішов. ОСОБА_19 теж йшла туди. Удару вона не бачила, за вухом потерпілої була царапина. Свідок ОСОБА_18 була викликана стороною захисту. Надана цим свідком інформація узгоджується з іншими дослідженими судом доказами. Той факт, що свідок не бачила моменту удару з місця де вона перебувала не може свідчити про те, що такого удару не було завдано.

Також вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку за обставин установлених судом доводиться протоколами проведення слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_8 .

Той факт, що в судовому засіданні ОСОБА_8 не змогла показати механізм удару з належною переконливістю, пояснюється непропорційно різним зростом між потерпілою та захисником, на якому вона показувала механізм удару. Тобто ОСОБА_4 в момент нанесення удару знаходився ззаду над потерпілою і відтворити це положення самою потерпілою, яка намагалась змоделювати удар, фізично неможливо.

Але з протоколу слідчого експерименту та ілюстративних таблиць установлено розташування потерпілої відносно обвинуваченого перед моментом заподіяння тілесних ушкоджень та механізм нанесення тілесних ушкоджень (а.с. 64, 65).

Види тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 їх ступінь тяжкості, локалізація механізм та давність утворення підтверджується висновками судово-медичної експертизи № 645, №80 складеними лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_20 за змістом яких тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я так як має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів (відповідно до пунктів 2.3.2.б, 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01 .95). Механізм спричинення тілесного ушкодження виявленого у ОСОБА_8 може відповідати частково механізму показаного нею під час проведення слідчого експерименту, а саме садно лівої заушної ділянки могло утворитися від нанесення удару тупим предметом. Механізм інших тілесних ушкоджень не продемонстрований (а.с. 68-70).

Стороною обвинувачення додані пояснення ОСОБА_8 надані на стадії досудового провадження (а.с. 82), але з урахуванням того, що показання потерпілої сприймались судом безпосередньо в судовому засіданні, надані письмові пояснення досліджені судом, але не були використані як належний доказ винуватості обвинуваченого.

Аргументи ОСОБА_4 про те, що він не завдавав жодних ударів потерпілій, а також те, що зафіксовані ушкодження потерпіла нанесла самостійно суд пояснює бажанням уникнути кримінальної відповідальності. Показання обвинуваченого щодо інших обставин справи: час, місце, коло осіб, наявність конфлікту збігаються з усіма іншими зібраними доказами.

При судовому розгляді справи ОСОБА_4 поводився зухвало, висловлював в бік потерпілої образи та погрози. На доводи сторони обвинувачення реагував емоційно, але в більшості випадків конструктивних пояснень не надавав.

Враховуючи, що судом доведено механізм завдання удару потерпілій ззаду тупим предметом. Аргументи захисту про те, що потерпіла не бачила момент удару, а тому, за відсутності інших свідків, це вказує на недоведеність вини суд сприймає критично, оскільки за таких умов кожне тілесне ушкодження завдане людині ззаду залишалося б безкарним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною поза розумним сумнівом, оскільки в умовах конфлікту, що стався між ним і потерпілою, в якому не брали участі інші особи, відсутнє інше розумне пояснення отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, крім того, що вони були завдані обвинуваченим ОСОБА_4 .

Таким чином, оцінивши указані вище докази сторони обвинувачення, суд вважає вину ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за обставин установлених судом доведеною повністю. Діяння ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 1 статті 125 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків, характер вчиненого діяння, особу обвинуваченого, який працює, раніше не судимий, за місцем проживання не має негативних характеристик, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вимоги статті 65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини КК України, з урахуванням того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити у межах санкції, передбаченої частиною 1 статті 125 КК України, у виді штрафу.

Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_8 подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 50000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, яка спричинена завданням їй фізичного болю, оскільки обвинувачений наніс їй удар знаходячись позаду, який вона не очікувала і не змогла себе захистити, враховуючи, що є пенсіонером за віком, є особою похилого віку (71 рік). Потерпіла зазнала душевних страждань після нанесення тілесних ушкоджень. У неї порушився сон, з`явилась дратівливість, збільшилась частота головних болів, постійний страх, що ззаду хтось завдасть тілесних ушкоджень. Це утруднювало відвідування публічних закладів, викликало постійні питання у знайомих та сусідів, змушували відчувати додаткові переживання за свою собаку, яка також зазнала шкоди та потребувала лікування, що в результаті порушило звичайний уклад життя (а.с. 27-30).

Потерпіла ОСОБА_8 під час судового розгляду позов підтримала, просила задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_22 відзив на цивільний позов не подав, але вказав, що не визнає цивільний позов повністю, викладену в позові інформацію вважає брехнею.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Оцінюючи у сукупності доводи викладені у цивільному позові про перенесений потерпілою фізичний біль та душевні переживання суд виходить з того, що між протиправним діянням обвинуваченого та завданою потерпілій моральною шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок. Керуючись принципом розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 3000 (трьох тисяч) грн у рахунок компенсації моральної шкоди.

Суттєве зменшення розміру відшкодування суд обґрунтовує тим, що безумовно протиправна поведінка породила у потерпілої душевні переживання та відчуття приниження, але належними та допустимими доказами не доведено, що моральні страждання мали значні фактичні наслідки для її здоров`я. Більшість негативних наслідків пов`язані з наявним конфліктом між обвинуваченим та потерпілою, який існував до сутички та не вичерпався після неї, а в межах цивільного позову відшкодуванню підлягає лише та моральна шкода, яка завдана кримінальним правопорушенням.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 128, 129, 368-374, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_4 у місячний строк після набрання вироком законної сили, про що необхідно повідомити Тростянецький районний суд Сумської області шляхом представлення документа про сплату штрафу.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області 01.07.2001 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_8 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) 3000 (три тисячі) грн 00 коп. моральної шкоди завданої кримінальним проступком.

Цивільний позов в частині інших вимог залишити без задоволення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України після складання та підписання повного тексту вироку оголошено його резолютивну частину.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та потерпілій.

Суддя ОСОБА_1