КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, строком на 60 діб, тобто до 04 квітня 2025 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 квітня 2025 року включно.

Цією ж ухвалою, кожному з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без змін розмір застави по 1 610 400 грн. 00 коп.

Цією ж ухвалою суд продовжив запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_9 , рішення суду в цій частині не ніким не оскаржується.

Рішення суду про продовження строку тримання під вартою мотивовано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання їх винуватими, суд дійшов висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в розмірі, передбаченому законом для тяжкості злочинів, у якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року, розглянути застосування альтернативних заходів забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи застави у помірному для ОСОБА_8 розмірі.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що ОСОБА_8 тривалий час - понад 2,5 роки перебуває під вартою та протягом цього строку захворів на онкологічну хворобу, потребує додаткового обстеження і лікування, які неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятору.

Окрім того, на думку захисника, в цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, визначенні статтею 177 КПК України, оскільки прокурор не довів їх існування.

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, і повинна не визначати вид запобіжного заходу, а лише враховуватись при вирішені зазначених питань поряд з іншими обставинами.

Водночас, захисник зазначає, що сторона обвинувачення, стверджуючи про винуватість ОСОБА_8 , не підкріплює свою позицію належними доказами, тоді як суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі не мотивує його.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, або обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Також захисник просить розглянути можливість зменшення розміру застави визначеної ОСОБА_7 , визначивши заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що висновки суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, тому оскаржувана ухвала підлягає до скасування.

Зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 178, 183, 194 КПК України, не враховано, що матеріали провадження вже досліджені у судовому засіданні, зокрема, обвинувальний акт та реєстр матеріалів провадження, попередні ухвали про обрання та продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 відео- та аудіо файли, протоколи процесуальних дій досліджені під час судового розгляду не містять переконливих та обґрунтованих доказів чи даних які вказували б на обґрунтованість висунутого обвинувачення за ч. 5 ст. 185 КК України та підтверджували б причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Окрім того, захисник звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 196 КПК України, місцевий суд при ухвалені оскаржуваного рішення не обґрунтував та в мотивувальній частині не послався на обставини чи дані які свідчать про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 5 ст. 185 КК України, про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявлених ризиків, безпідставно зробив висновок про відсутність даних про наявність обставин які б могли вплинути на обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, судом залишено поза увагою дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність міцних соціальних зв`язків, оскільки він одружений, має на утриманні дружину та малолітню дитину, а також постійне місце проживання в АДРЕСА_1 .

Апелянт вказує , що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за умови необґрунтованості пред`явленої підозри та пред`явленого обвинувачення за ч. 5 ст. 185 КК України, та без обґрунтування та доведення ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, не може бути підставою для обрання чи продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, на думку захисника, суд, в порушення вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, необґрунтовано визначив розмір застави, який у 2,16 разів перевищує найвищу дозволену законодавством межу у зв`язку з чим фактично позбавив права обвинуваченого на її внесення.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, зокрема обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Окрім того, враховано дані про особу кожного з обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , який одружений, має на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, не працює, раніше судимий, а також ОСОБА_8 , який неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, матір з інвалідністю, не працює, не судимий в силу ст. 89 КК України.

Наявність вказаних обставин в сукупності дали суду підстави вважати, що застосування відносно обох обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою наразі неможливе.

Не можуть бути взятими до уваги доводи захисника ОСОБА_5 про те, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, оскільки час перебування під вартою не знижує ризиків, які враховані судом при продовженні строку тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що єдиною підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою є тяжкість злочину, у якому він обвинувачується, є неспроможним, оскільки висновок суду про продовження строку тримання під вартою ґрунтується на наявності сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, серед яких враховано, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів захисників про недоведеність пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, то колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Посилання в апеляції захисника ОСОБА_5 на те, що при продовження строку тримання під вартою суд не взяв до уваги стан здоров`я ОСОБА_8 не може бути взятим до уваги, позаяк матеріали провадження щодо розгляду клопотання прокурора на містять жодних даних про стан здоров`я обвинуваченого, який унеможливлює перебування особи під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_6 щодо можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.

Наявні в розпорядженні апеляційного суду матеріали не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинуваченого ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, про який зазначає апелянт.

Посилання захисника ОСОБА_6 на ст. 182 КПК України щодо визначення розміру застави є безпідставним, оскільки при визначенні розміру застави зазначені у цій частині обставини були враховані судом, зокрема, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності залишити визначений розмір застави в сумі 1 610 400 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Посилання захисників на те, що судом безпідставно не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу є неспроможними, позаяк суд розглянув питання про можливість застосування до обвинувачених інших альтернативних заходів, проте не знайшов для цього підстав, оскільки більш м`які запобіжні заходи, у тому числі цілодобовий домашній арешт, про який вказується в апеляції захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та особисте зобов`язання, про який вказує захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 , не будуть достатніми для запобігання зазначеним ризикам та зокрема не зможе слугувати стримуючим фактором для виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Твердження захисників про те, що ухвала суду першої інстанції суперечить вимогам чинного закону та обраний кожному з обвинувачених запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства, вимогам Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є голослівними та не підтверджуються матеріалами провадження, наданим суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 законною і обґрунтованою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, строком на 60 діб, тобто до 04 квітня 2025 року включно, залишити без змін, апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 751/1469/23

Провадження № 11-кп/824/4088/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач ОСОБА_1