Справа № 642/6016/23
Провадження № 1-кп/642/212/25
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря- ОСОБА_2

сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції в м.Харкові, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130, за обвинуваченням :

ОСОБА_11 , 2003 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_14 , 1993 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_9 , 2003 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України;

ОСОБА_10 , 2003 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_12 , 2004 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_13 , 2005 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Холодногірського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.4 ст. 190 КК України, та ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в ході судового розгляду неодноразово йому продовжувався.

В судовому засіданні процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні - прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_15 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 оскільки ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: - можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, потерпілих та свідків, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, які були встановлені під час досудового розслідування не змінилися та продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання обвинуваченого під вартою. Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, просили змінити обраний відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором не підтверджені та є юридичними припущеннями, що обвинувачений тривалий час утримується під вартою, не має наміру ухилятися від суду, має постійне місце реєстрації, раніше не судимий, не має наміру вчиняти інші злочини, а крім того має міцні соціальні зв`язки, а також, що його поведінка протягом всього досудового розслідування свідчить про те, що він не збирається незаконно впливати на інших обвинувачених, потерпілих та свідків. Крім того обвинувачений ОСОБА_9 просив зменшити обраний відносно нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, зазначивши про його непомірність.

Інші обвинувачені та їх захисники поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В ході судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ухвалою суду від 04.06.2025 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення як альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 151400 грн., при внесенні якої, обвинувачений підлягав звільненню з-під варти. Строк дії даної ухвали спливав 02.08.2025 року.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кількох епізодів злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023), який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданому клопотанні прокурор вказує на ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, посилаючись на необхідність забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі « Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кількох епізодів злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023), який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, раніше не судимий, має місце реєстрації .

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватими, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом, а обвинувачений, після відкриття йому матеріалів кримінального провадження, достовірно дізнався про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченим своєї причетності до інкримінованого злочину.

Отже, наведені прокурором ризики, визначені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеними.

Крім того суд неодноразово наголошував в попередніх ухвалах про продовження обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , про недоведеність прокурором перед судом наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації.

Обраний відносно даного обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером особи обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченого у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинуваченого під вартою є необхідною мірою з огляду на те, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженню ще триває.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, а зміна обраного відносно нього запобіжного заходу на більш мякий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, при визначенні розміру застави, суд зважує не лише на обсяг повідомленого обвинувачення та можливість настання тяжких наслідків для конкретної особи, однак і виходить з тих позицій Європейського Суду, відповідно до яких визначення суми коштів, яку повинна надати особа, виходячи лише з можливих розмірів збитків, не відповідає статті 5 § 3 Європейської Конвенції. Застава повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, іншими ознаками, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що застава має бути помірною, тобто обвинувачений або заставодавець фактично має змогу внести її у відповідному розмірі. Судом проаналізовано попередню ухвалу де визначався розмір застави, зокрема застава складала 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб і з`ясував, що вона виявилася непомірною та обвинуваченим внесена не була.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, розмір застави необхідно зменшити для дотримання засад співмірності.

Тому, враховуючи молодий вік обвинуваченого ОСОБА_9 , той факт, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працює, його майновий стан, суд вважає можливим визначити відносно нього заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім цього, застосовуючи стосовно ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки, згідно положень ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 315, 371-372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання процесуального керівника- прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_15 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ « Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 28.09.2025 року.

Встановити суму застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 151400 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

З моменту звільнення ОСОБА_9 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися такою особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави ОСОБА_9 з-під варти звільнити, поклавши на нього обов`язки прибувати за викликом до суду, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали суду- до 28.09.2025 р.

Копію ухвали направити до ДУ « Харківський слідчий ізолятор»

Ухвала може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 31.07.2025 р.

Суддя - ОСОБА_1