Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/408/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 388/1538/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 10.07.2025 включно, без визначення застави у кримінальному провадженні №0000197 від 09.05.2024

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого скасувати, та ухвалити рішення, яким обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації і мешкання його матері, а саме АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що були зазначенні у клопотанні прокурора є формальними. При продовженні строку дії запобіжного заходу судом не враховано те, що ОСОБА_8 жодного дня не переховувався, співпрацював зі слідством та судом, проявляє поведінку співпраці і участі під час судового провадження. Крім того, ризик впливу на потерпілу та свідків також відсутній, оскільки пояснення надані у суді і відкриті сторонам. Перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином нічим не обґрунтоване та не наведено яким чином обвинувачений може чинити таке перешкоджання. Крім того, стороною обвинувачення не розглядалась можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового арешту за місцем реєстрації і мешкання його матері. Зазначає, що тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 не може бути єдиною і основного підставою тримання під вартою особи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього скасувати, та ухвалити рішення, яким обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації і мешкання його матері, а саме АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так при продовженні строку дії запобіжного заходу судом не враховано те, що він жодного дня не переховувався, співпрацював зі слідством та судом. Крім того, ризик впливу на потерпілу та свідків також відсутній. Відсутні відомості, що він може перешкоджання кримінальному провадженню. Крім того, стороною обвинувачення не розглядалась можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового арешту за місцем реєстрації і мешкання його матері. Зазначає, що сама тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення не можуть виправдовувати його ув`язнення.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000197 від 09.05.2024 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.152 КК України.

12 травня 2025 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який закон класифікує як особливо тяжкий та карається позбавленням волі на строк від 7 до 12 років, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що у останнього може виникнути бажання переховуватися від суду, без перешкод залишити своє місце проживання з метою уникнення можливого покарання, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Він офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх осіб, що вказує на те, що ОСОБА_8 не має стійких (міцних) соціальних зв`язків та осіб, які б могли забезпечити належний за ним контроль, за його поведінкою та забезпечили б виконання ним процесуальних обов`язків у статусі обвинуваченої особи. Також, суд врахував наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, які не допитувалися судом, з метою зміни останніми своїх показів з урахуванням ймовірної зацікавленості обвинуваченого у спотворенні їх свідчень про дійсні обставини та події кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000197 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів контрольного провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором та які знайшли обґрунтуванням місцевим судом, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно неповнолітньої, спрямований проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, тому усвідомлення тяжкості можливого покарання у разі доведення його вини, вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Водночас, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Отже, у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання чи домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений до затримання був офіційно не працевлаштований, законних джерел прибутку не мав, не одружений, утриманців не має, що свідчить про недостатність міцності його соціальних зв`язків.

Крім того, апеляційним судом ураховується і те, що останній вчинив кримінальне правопорушення, відбуваючи покарання за попереднім вироком суду.

Більш того, потерпіла проживає в тому ж населеному пункті, що і обвинувачений, що свідчить про наявність ризику можливого впливу потерпілу та її законного представника, свідків. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що судовий розгляд кримінального провадження триває, докази повністю не досліджені. Крім того, з огляду на психологічні особливості неповнолітньої, ризик здійснення на неї впливу, у випадку застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, підвищений.

Наведені обставини у сукупності із пред`явленим обвинуваченням вказують на неможливість застосування інших більш м`яких заходів, які не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи заявлене клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особу обвинуваченого, характер вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника та обвинуваченого на наявність в останнього стійких соціальних зав`язків, постійного місця проживання, колегія суддів бере до уваги, однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливим, що могло б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення, а тому вони не можуть бути беззаперечною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 дій, однак, згідно з обвинуваченням, вони не стали для нього стримуючим фактором.

В той же час, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

При цьому, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Доводи, які викладені в апеляційних скаргах не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просять останні.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено із погрозою застосування насильства.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: