Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6693/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/78/25
Категорія ч.2 ст.307 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/6693/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.08.2024 відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307 КК України (по епізоду незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також збуту психотропних речовин ОСОБА_8 ) та виправдано за цією статтею, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України (по епізодам незаконного придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, а також збуту психотропних речовин ОСОБА_9 ) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому особистого майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначено за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2020, та остаточно призначено покарання - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_7 визначено з дня приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання у види позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 31.08.2020 до 14.05.2021 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4576,60 грн. процесуальних витрат на проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів Житомирським науково - дослідним експертно - криміналістичним центром.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.09.2020 скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 у невстановлений час, в невстановленому місці, невстановленим способом, повторно, незаконно придбав психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0921 грам, яку зберігав при собі з метою збуту до 07.08.2020.

Цього ж дня близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на збут психотропної речовини амфетамін, знаходячись на території школи- інтернат по вул. Героїв України, 79 в м.Бердичеві, зустрівся з ОСОБА_9 , де згідно попередньої домовленості незаконно збув останньому раніше придбану ним психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0921 грама за 200 грн., яку в подальшому ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції.

Крім цього, ОСОБА_7 у невстановлений час, в невстановленому місці, невстановленим способом, повторно, незаконно придбав психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,15376 грам, наркотичний засіб метадон, загальною масою 0,02417 грам та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою 0,632 грам, які зберігав при собі з метою збуту до 31.08.2020.

Цього ж дня близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на збут психотропної речовини амфетамін, знаходячись неподалік будинку № 29 по вул. Л.Карастоянової в м. Бердичеві, зустрівся з ОСОБА_9 , де згідно попередньої домовленості повторно, незаконно збув останньому частину раніше придбаної ним психотропної речовини амфетамін, масою 0,122 грам за 300 грн., яку в подальшому ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції.

Також, 31.08.2020 о 15 год. 35 хв. працівниками поліції під час затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_7 було виявлено та вилучено психотропну речовину амфетамін масою 0,03176 грам, наркотичний засіб метадон масою 0.02417 грам та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 0,632 грам, які останній повторно придбав та зберігав з метою збуту.

Кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнається винуватим, передбачена ч.2 ст.307 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, а своїм рішенням призначити йому покарання за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України. При цьому, звертає увагу, що суд не врахував, що свою вину у скоєному він фактично визнав повністю, просив суворо не карати, щиро розкаявся у вчиненому, своїми діями активно сприяв розкриттю злочину, про це говорив в судовому засіданні і в дебатах та останньому слові. Вважає, що все це є обставинами, які пом`якшують його вину у відповідності зі ст. 66 КК України. Крім того, після скоєного ним пройшло фактично чотири роки, за які він не вчинив не тільки будь-якого злочину, а й правопорушення, а тому його каяття можна вважати дієвим, він ні в чому протиправному помічений не був, що свідчить про те, що він твердо став на шлях виправлення, зробив правильні висновки з того, що сталося і тому у суду були всі підстави обрати йому міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Звертає увагу, що скоїв всього 2 епізоди збуту, при цьому кількість проданого мізерна, 07.08.2020 збув ОСОБА_10 раніше придбану психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0921 грама за 200,00 грн. та психотропну речовину амфетамін, масою 0,122 грам за 300,00 грн., а 31.08.2020 о 15 год. 35 хв. працівниками поліції під час затримання та проведення особистого обшуку у нього було виявлено та вилучено психотропну речовину амфетамін масою 0,03176 грам, наркотичний засіб метадон масою 0,02417 грам та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 0,632 грам. Крім того, за місцем проживання він характеризуюся з посередньої сторони, як такий, відносно якого від сусідів скарг щодо протиправної поведінки, порушень громадського порядку не надходило, тобто судом при обранні міри покарання не в повній мірі враховано дані про характеристику його особи. Судом також не враховано, що в суді він давав правдиві покази, запевняв суд в тому, що в майбутньому злочинів скоювати не буду, і ці запевнення є щирими і вважаю не вірити в це - не має жодних підстав. Зазначає і те, що на досудовому слідстві так і в суді жодних обтяжуючих обставин по справі, передбачених ст.67 КК України, встановлено не було, що зазначено у вироку суду. Також, зазначає, що на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на даний час хворіє на цілий ряд важких хвороб, неодноразово лікувався стаціонарно. Крім того, суд в своєму вироку не в повній мірі врахував, що має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце приживання, сім`ю: проживає разом з сестрою, має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належно повідомленим про час та місце розгляду кримінального провадження, до апеляційного суду не з`явився, заяви про відкладення судового розгляду кримінального провадження не подавав. Участь обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду в цьому кримінальному провадженні не є обов`язковою. Процесуальні перешкоди в розгляді кримінального провадження без участі обвинуваченого відсутні.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

При цьому, санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

В свою чергу, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й з тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, фактичні обставини їх вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, ставлення до вчиненого, як і суспільну небезпечність вчиненого.

В даному випадку, належно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, протягом іспитового строку вчинив нові кримінальні правопорушення, з 17.09.2019 перебуває на обліку в лікаря - нарколога, з 27.09.2019 на обліку перебуває в профілактичній групі з діагнозом F-19.1, в лікаря - психіатра на обліку не перебуває, має ряд тяжких захворювань, за місцем проживання характеризується з негативної сторони.

При цьому, як зазначалось вище, судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують призначене покарання (щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), на чому акцентує увагу в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

При цьому, згідно ст.66 КК України сприянням розкриттю злочину є добровільні дії, які вчиняються у формі повідомлення правоохоронним органам або суду відповідних фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність. Таке сприяння має бути активним, тобто ініціативним та енергійним, на противагу формальної участі у відповідних процесуальних діях. Разом з тим, таких обставин не встановлено судом апеляційної інстанції, як і в попередньому органом обвинувачення під час досудового розслідування. Матеріали кримінального провадження такі дані не містять, доказів протилежного стороною захисту не надано.

Також, є безпідставними і апеляційні посилання обвинуваченого на пом`якшуючу обставину, яку слід було врахувати при призначені йому покарання щире каяття та повне визнання ним своєї вини.

Апеляційний суд звертає увагу, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд ОСОБА_7 фактично не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, лише формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення поняття щирого каяття.

Таким чином, апеляційне посилання обвинуваченого про незаконне не врахування судом першої інстанції таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та повне визнання ним своєї вини, є безпідставним.

В свою чергу, незначна кількість епізодів збуту наркотичних засобів та загальна маса цих засобів, об`єктивно не можуть бути визнаними обставинами, що в порядку ст.66 КК України, пом`якшують покарання.

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, суспільну небезпечність скоєного та особу обвинуваченого (у тому числі, той факт, що останній є раніше судимим і протягом іспитового строку за попереднім вироком вчинив нові кримінальні правопорушення, що явно свідчить про небажання останнього до виправлення та його сталу антисоціальну позицію), відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна, та на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2020, визначення остаточного покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна.

В даному випадку, апеляційні посилання обвинувачення на його задовільні характеристики, гарантії щодо майбутньої послухняної поведінки, відсутність обтяжуючих обставин, тощо, є безпідставними, оскільки всі наведені факти належно були враховані судом першої інстанції при визначенні покарання за ч.2 ст.307 КК України.

Підстави для застосування при призначенні покарання, передбачені положення ст.69 КК України відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на відповідний строк, об`єктивно відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права.

Вище зазначений захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові правопорушення.

Підстави вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання за видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість відсутні.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі обвинуваченим, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі захисника не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.08.2024 відносно ОСОБА_7 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :