Справа № 129/2683/24
Провадження по справі № 1-кп/129/292/2025
У Х В А Л А

17.04.2025 року Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої особи Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Гайсині в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000057 відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.249, ч.1 ст.263 КК України,

Встановив:

27.08.2024 р. до Гайсинського районного суду надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт від 23.08.2024 р. в кримінальному провадженні № 0000057 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.249, ч.1 ст.263 КК України.

Відповідно до обвинувального акту:

« ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 24.04.2024 р. у невстановлений досудовим розслідуванням час, з метою незаконного зайняття добувним рибним промислом, прийшов до річки Сіб в адміністративних межах с. Крутогорб Гайсинського району Вінницької області.

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне зайняття добувним рибним промислом, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.52-1 Закону України «Про тваринний світ» та положень розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 р. №700, встановив заборонені знаряддя лову, а саме: три промислових риболовних сітки з розмірами L - 55 м., h-3 м., діаметр вічка - 30 мм.

Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, на річці Сіб в адміністративних межах с. Крутогорб Гайсинського району Вінницької області 24.04.2024 р. у невстановлений досудовим розслідуванням час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді незаконного видобутку риби та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, за допомогою вищевказаних риболовних сіток, які він встановив попередньо 24.04.2024 р., здійснив незаконний вилов риби та здобув водні біоресурси в кількості 283 особин, а саме: «судак» в кількості 103 екземплярів вартістю 3587 грн. за один екземпляр та загальною вартістю 369461 грн., «окунь» в кількості 64 екземпляри вартістю 3162 грн. за один екземпляр, та загальною вартістю 202368 грн., «плітка» в кількості 62 екземпляри вартістю 1564 грн. за один екземпляр, та загальною вартістю 96968 грн., «товстолоб» в кількості 22 екземпляри вартістю 3638 грн. за один екземпляр, та загальною вартістю 80036 грн., «лящ» в кількості 17 екземплярів вартістю 1649 грн. за один екземпляр, та загальною вартістю 28033 грн., «карась сріблястий» в кількості 15 екземплярів вартістю 1581 грн. за один екземпляр, та загальною вартістю 23715 грн., що є істотною шкодою за критерієм «добування великої кількості риби».

Після цього ОСОБА_4 24.04.2024 р. близько 03 години 56 хвилин був виявлений працівниками Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Своїми протиправними незаконними діями ОСОБА_4 відповідно до висновку судової інженерно - екологічної експертизи спричинили рибному господарству України істотну шкоду за критерієм «добування великої кількості риби», що становить 800581 грн. (вісімсот тисяч п`ятсот вісімдесят одна).

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, тобто незаконне зайняття рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він у не встановлений досудовим розслідуванням місці та часі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, знайшов пластичну вибухову речовину вагою близько 326 г., після чого переніс вказану вибухову речовину до місця свого проживання та залишив зберігати у кімнаті свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином незаконно придбав, переніс та почав зберігати вказану вибухову речовину жовтого кольору, яка являється пластичною сумішевою вибуховою речовиною на основі гексогену, до складу якої входять: нафтова олива та поліізобутилен, яка придатна до вибуху, яку незаконно зберігав до 10:25 хв. 24.04.2024 р.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - зберігання та придбання вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу.».

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений, захисник, представник потерпілої особи вважали за можливе призначити судовий розгляд.

З урахуванням позицій учасників справи, змісту обвинувального акту та вимог закону суд визнає за необхідне повернути його прокурору з таких міркувань.

Відповідно до ч.3 ст.63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу скоєння та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ) від 25.07.2000 р. у справі «Матоцціа проти Італії» обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «в» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція). Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

За рішенням ЄСПЛ від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про факти та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Положення п.п.а п.3 ст.6 Ковенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.249 КК України кримінальна відповідальність передбачена за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Об`єктом передбаченого ст.249 КК України злочину є науково обґрунтоване, раціональне використання і охорона риб та інших водних тварин та їх відтворення.

Дії осіб, винних у незаконному вилові риби, добуванні водних тварин, що вирощуються підприємствами й організаціями в спеціально облаштованих або пристосованих водоймах, або заволодіння рибою, водними тваринами, відловленими цими організаціями, підлягають кваліфікації як крадіжка майна. У зв`язку із цим судам при розгляді справ слід з`ясовувати, у яких водоймах виловлено рибу або водних тварин, і залежно від встановленого кваліфікувати дії винних.

В поданому в підготовчому засіданні захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 клопотанні зазначається, що ОСОБА_4 як на досудовому слідстві, так і на даний час заперечував та заперечує свою провину у зайнятті незаконним рибним добувним промислом. В той же час на досудовому слідстві було допитано лише двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є працівниками поліції і показання яких зводяться лише до того, що вони зупинили автомобіль «Фіат» під керуванням ОСОБА_4 , в якому виявили рибу різноманітних порід та три риболовних сітки. Тобто, ОСОБА_4 не було виявлено під час зайняття незаконним рибним добувним промислом. При цьому, будь-яких доказів, що незаконний вилов риби відбувся саме на річці Сіб в адміністративних межах с. Крутогорб Гайсинського району Вінницької області стороною обвинуваченням не було здобуто, про що свідчить формулювання обвинувачення в обвинувальному акті та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування.В зв`язку з цим, на думку сторони захисту, обвинувачення щодо ОСОБА_4 ґрунтується не на доказах, а лише на припущеннях сторони обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту, зокрема, графи «формулювання обвинувачення», а також доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 24.04.2024 р. о 03 год. 56 хв. працівниками Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій областібуло зупинено автомобіль «Фіат» під керуванням ОСОБА_4 , в якому було виявлено рибу різноманітних порід та три риболовних сітки.

При цьому, в обвинувальному акті, зокрема, в графі «формулювання обвинувачення» вказано, що ОСОБА_4 займався незаконним рибним добувним промислом в невстановлений досудовим розслідуванням час.

Таким чином, не зазначення в обвинувальному акті часу зайняття ОСОБА_4 незаконним рибним добувним промислом, за відсутності доказів його виявлення під час такого зайняття, може вказувати і на припущення сторони обвинувачення щодо місця вчинення ним передбаченого ст.249 КК України кримінального правопорушення. В зв`язку з цим обвинувачення в цій частині є неконкретним, що в подальшому може унеможливити визначення судом правильної кваліфікації дій ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.263 КК України кримінальна відповідальність передбачена за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Зі змісту обвинувального акту, зокрема, графи «формулювання обвинувачення», крім вчинення зберігання та придбання вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу, в діях ОСОБА_4 вбачається ще йвчинення носіння вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу, з місця її знахідки до місця свого проживання (Мельник … знайшов пластичну вибухову речовину вагою близько 326 г., після чого переніс вказану вибухову речовину до місця свого проживання та залишив зберігати у кімнаті свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином незаконно придбав, переніс та почав зберігати вказану вибухову речовину).

В той же час, дії ОСОБА_4 помилково кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України лише за двома кваліфікуючими ознаками «зберігання та придбання вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу», а кваліфікуюча ознака «носіння вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу»в обвинувальному акті, зокрема, в графі «формулювання обвинувачення» відсутня, що є неприпустимим.

Також, до обвинувального акту прокурором додано розписку, що підтверджує отримання ОСОБА_4 копії цивільного позову, який був пред`явлений під час досудового розслідування, однак в порушення п.2 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту прокурором не додано оригіналу самого цивільного позову, а додано лише його ксероксний відбиток, який не може вважаться офіційним документом; крім того, вказаний ксероксний відбиток цивільного позову адресований не Гайсинському районному суду, а Гайсинському РУП ГУНП у Вінницькій області.

За таких обставин обвинувальний акт від 23.08.2024 р. підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам закону, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, за яким суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України,

Ухвалив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000057 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.249, ч.1 ст.263 КК України, повернути прокурору Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області для усунення викладених у цій ухвалі недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: