Справа № 489/1750/25
Провадження № 1-кс/489/1512/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

28 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене з прокурором, у кримінальному провадженні №0002521 від 18.10.2024 за статтями 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, на час вчинення кримінального правопорушення перебуваючого на посаді начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 , зі слів одруженого та маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Згідно з клопотанням, Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом недбалого ставлення військовими службовими особами військової частини НОМЕР_1 до своїх службових обов`язків в період з квітня по серпень 2024 року в умовах воєнного стану, зловживанні ними службовим становищем, складенні та видачі завідомо неправдивих наказів, внаслідок чого була здійснена безпідставна виплата додаткової винагороди військовослужбовцям, що призвело до тяжких наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди на суму 7 299 429,70 грн, в якому 27.05.2025 ОСОБА_3 вручено підозру за статтями 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України.

Сторона обвинувачення просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю ризиків того, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи підозру необґрунтованою та ризики недоведеними, оскільки підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, співпрацює з органом досудового розслідування, добровільно видав належний йому телефон та особисто з`являється за викликами до слідчого та суду.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши письмові матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України, а саме в тому, що в період березня-червня 2024 року військові службові особи військової частини НОМЕР_1 , а саме начальник штабу-заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , начальник служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 та старший помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших відряджених військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з числа 47 осіб до військової частини НОМЕР_2 , на підставі отриманих довідок від військової частини НОМЕР_2 щодо виконаних військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань з фортифікаційного обладнання другої лінії оборони, склали та видали завідомо неправдиві накази командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди» № 106 від 13.04.2024, № 129 від 06.05.2024 та № 162 від 07.06.2024, із внесеними до них завідомо неправдивими відомостями про нібито прийняту безпосередню участь військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у бойових діях за період з 01.03.2024 по 31.05.2024, які фактично участь у бойових діях не приймали та яким підлягала до виплати додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн, з яких виготовили неправдиві витяги, що надали до бухгалтерської служби військової частини НОМЕР_3 для здійснен ня нарахування і виплати відрядженим військовослужбовцям додаткової винагороди замість 30 000 грн в розмірі 100 000 грн кожному у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях в квітні 2024 року на суму 2 167 741,60 грн, у травні 2024 року на суму 2 802 333,34 грн та у червні 2024 року на суму 2 759 354,76 гривень, що була сплачена на карткові рахунки військовослужбовців, чим заподіяли матеріальної шкоди державі на загальну суму 7 299 429,70 грн.

27.05.2025 ОСОБА_6 повідомлений про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, обґрунтованість якої підтверджується копіями матеріалів службового розслідування, наказів та витягів з наказів, довідок, протоколами обшуку, допитів свідків, огляду, висновками експертиз документів, висновком судової економічної експертизи. При цьому, обґрунтованість підозри на даному етапі не вимагає доведення вказаних фактів та вини підозрюваного у вчиненому діянні поза розумним сумнівом, що буде вирішуватися судом за наслідком розгляду судового провадження по суті, а лише має існувати в такому ступені, який є необхідним для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя вважає доведеним наявність існування передбаченого статтею 177 КПК України ризику того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких належить до категорії тяжких, має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість покарання, що йому загрожує, не працює та не має стабільного джерела доходів, а також є фігурантом іншого кримінального провадження, зареєстрованого за фактом самовільного залишення ним місця служби, що підозрюваний під час розгляду клопотання підтверджував особисто.

незаконно впливати на свідків у даному провадженні, наявність якого підтверджується тим, що останній особисто знайомий зі свідками, показання яких мають суттєве значення до досудового розслідування, разом з якими проходив військову службу, з якою йому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, та був їхнім керівником. За такого, оскільки показання свідків мають істотне значення у даному провадженні як на стадії досудового розслідування, так і на час майбутнього судового провадження, тому вказаний ризик є істотним та суттєвим.

Проте, заявлені в клопотанні інші ризики стороною обвинувачення обґрунтовуються виключно загальними міркуваннями без вказівки на конкретні факти чи події, які підтверджують такі ризики з наданням відповідних доказів цього.

Так, заявлений стороною обвинувачення ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування через можливість його виїзду за межі України є очевидно безпідставним та недоведеним, оскільки останній, будучи обізнаним про наявність кримінального провадження стосовно себе та будучи допитаним органом досудового розслідування в якості свідка, не переховувався від органу досудового розслідування, з`являвся за викликами слідчого, що стороною обвинувачення не заперечувалося. Також, отримавши повідомлення про підозру 27.05.2025 разом з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та знаходячись в іншому населеному пункті за місцем постійного проживання, ОСОБА_3 самостійно прибув 28.05.2025 до слідчого судді, будучи викликаним через слідчого, для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, маючи реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, однак таких дій не вчинив.

При цьому, неспроможними є твердження прокурора про те, що вказаний ризик підтверджується тим, що інший підозрюваний ОСОБА_7 залишив територію України, перетнувши державний кордон у відповідному пункті пропуску, оскільки, по-перше, факт переховування одного з підозрюваних від органу досудового розслідування автоматично не свідчить про наявність такого умислу в іншого співучасника за відсутності будь-яких підтверджуючих фактичних даних про його існування. По-друге, виходячи з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 залишив територію України саме у пункті перетину державного кордону, тобто під контролем прикордонної служби, що, у свою чергу, свідчить про легітимність перетину останнім державного кордону. По-третє, як встановлено вище, ОСОБА_3 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, зокрема двох неповнолітніх дітей, що стороною обвинувачення не заперечувалося, характеризується позитивно, а також добровільно та своєчасно з`являється за викликами слідчого та суду.

Вказане, у свою чергу, спростовує припущення прокурора про наявність вказаного ризику.

Крім того, заявлені стороною обвинувачення ризики того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для досудового розслідування, оскільки не вилучено телефон у підозрюваного ОСОБА_7 , а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином через те, що на теперішній час не проведені всі можливі та необхідні слідчі дії, а підозрюваний, перебуваючи на волі та дізнавшись з матеріалів клопотання про зібрані стороною обвинувачення докази на підтвердження його винуватості, може вживати заходи для перешкоджання об`єктивності досудового розслідування, - слідчий суддя вважає нічим необґрунтованим припущенням, оскільки, по-перше, досудове розслідування даного кримінального провадження триває значний проміжок часу і в органу досудового розслідування було достатньо часу та можливостей провести необхідні слідчі дії, спрямовані на здобуття та фіксацію необхідних доказів. По-друге, в клопотанні не описано, яким саме чином таке перешкоджання може бути вчинене підозрюваним, враховуючи той факт, що в ході всього періоду досудового розслідування останній не вчиняв будь-яких дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню, хоча мав таку можливість. По-третє, фактично сторона обвинувачення, ініціювавши відповідне клопотання про застосування запобіжного заходу, дала змогу ознайомитись підозрюваному з матеріалами клопотання та зібраними доказами, тим самим зумовила заявлений нею ж ризик і в подальшому це й же ризик поклала в основу клопотання. По-четверте, підозрюваний є діючим військовослужбовцем та проходить службу у відповідній військовій частині, не маючи змоги та можливості контактувати з ОСОБА_7 , який до того ж на даний час перебуває поза межами України, про що стверджує власне і сторона обвинувачення. У зв`язку з викладеним, вказаний ризик є також недоведеним.

Також слідчий суддя вважає необґрунтованим зазначений у клопотанні ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки, по-перше, в клопотанні не вказані конкретні свідки, на яких може вплинути підозрюваний та яким саме чином, враховуючи факт його постійного перебування за місцем проживання. По-друге, не надані докази того, що з часу вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень він намагався вплинути на свідків в даному провадженні. По-третє, слідчий суддя враховує, що свідками у даному кримінальному провадженні, виходячи зі змісту клопотання та доданих матеріалів, є військовослужбовці конкретних військових частин, які проходять військову службу та виконують обов`язки із захисту держави від агресії від рф, натомість підозрюваний на даний час не проходить військову службу ні у військових частинах, в яких контактував зі свідками, ні в іншому військовому підрозділі, що позбавляє його фактичної можливості будь-яким чином контактувати з іншими військовослужбовцями свідками у даному кримінальному провадженні та незаконно впливати на них.

За такого, слідчий суддя доходить висновку про відсутність зазначеного ризику.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, виходячи з наявного ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Конституційний Суд України неодноразово вказував, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими. У разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, рішення від 25 червня 2019 року № 3-68/2018).

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Корнійчук проти України» від 30 січня 2018 року наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади; обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри (§ 57).

Крім того, слідчий суддя, враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

За положеннями статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При розгляді справи «Боротюк проти України», рішення від 16.03.2011 року, Європейський суд з прав людини у п. 62 наголосив, що «існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Відповідно до висновків, викладених у постанові ВП ВС від 15.06.2023 у справі №800/582/16 (800/515/15), вбачається, що «суддя при ухваленні процесуального рішення про взяття особи під варту за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, як носій судової влади, покликаний забезпечити дотримання права особи на свободу у разі її переслідування державою, повинен розуміти, що правила КПК України, які регламентують процедуру обрання запобіжних заходів, спрямовані на захист права кожного на свободу та особисту недоторканність, запобігають можливості позбавлення свободи будь-кого поза процедурою, встановленою законом. Ідея правового інституту обрання запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі, полягає в саме тому, що за природним правом особа є вільною, але не безмежно і може бути обмежена в цьому праві на підставі закону з ініціативи держави в установленому законом порядку. Цей порядок власне й зобов`язує слідчого суддю шляхом судового контролю за дотриманням порядку та підстав позбавлення особи свободи гарантувати, що така особа не буде позбавлена волі доти, доки не будуть надані вагомі докази на підтвердження того, що вона не може залишатися на волі, бо існують ризики, що унеможливлюють обрання іншого, більш м`якшого, запобіжного заходу. Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, яке втілює одне з найбільш значимих соціальних благ, що передбачає недопустимість свавільного втручання у право на свободу. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя у кожному випадку повинен принципово і критично ставитися до доводів сторони обвинувачення, якими обґрунтовується необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість та необхідність і доцільність застосування такого запобіжного заходу порівняно з іншими запобіжними заходами».

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При розгляді клопотання стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, виходячи із даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки та добровільно з`являється за викликами слідчого та суду.

Вказані обставини є підставою для відмови в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найсуворішого запобіжного заходу.

Натомість обираючи певний запобіжний захід, слід враховувати одне із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (в тому числі і запобіжних заходів), визначене в ст. 132 КПК України, а саме те, що певний захід забезпечення може застосовуватись тоді, коли потреби досудового розслідування виправдовують подібне втручання у права і свободи особи.

Обрання запобіжного заходу має забезпечувати баланс між інтересами підозрюваного та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження й інтересами досудового розслідування.

Оскільки матеріали справи дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_3 та вказують на наявність ризику того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, але при цьому не доводять недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику, тому слідчий суддя вважає доцільним застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням додаткових обов`язків, які б дали змогу контролювати його належну процесуальну поведінку.

Матеріали клопотання не містять доказів та прокурором не доведено, що такий запобіжний захід, в даному випадку, буде недостатнім та не зможе запобігти встановленому при розгляді клопотання ризику. Натомість саме такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, забезпечить вказаний вище баланс приватних інтересів особи та інтересів досудового розслідування з урахуванням відомостей про особу підозрюваного та його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.176-178,182,183,193-194,196-197,309,372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні №0002521 від 18.10.2024 за статтями 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього в межах строку досудового розслідування до 27.07.2025 включно передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , іншими свідками, спеціалістами, експертами у даному кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Повідомити підозрюваному ОСОБА_3 письмово під розпис про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Строк дії обов`язків до 27.07.2025 включно.

Повний текст ухвали оголошений 30.05.2025 о 08.45 годин.

Слідчий суддя ОСОБА_1