У Х В А Л А

04 вересня 2025 року м.Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря сулового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника потерпілого ОСОБА_3 , про відвід головуючого судді у кримінальному провадженні,

за участю: представника потерпілого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Заява про відвід.

Представник потерпілого ОСОБА_3 подав до суду заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, за обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.189 КК України (справа №947/20153/22).

В обґрунтування заяви зокрема зазначив, що в провадженні судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_7 перебуває судове провадження №947/20153/22 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України, в межах якого ОСОБА_9 визнаний потерпілим.

Наразі ОСОБА_9 вважає, що існують підстави для відводу судді ОСОБА_7 від розгляду зазначеної справи через наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості з огляду на те, що суддею ОСОБА_7 не заявлено самовідвід після того. як прокурором у справі повідомлено про недовіро до суду.

Так, вироком Київського районного суду м.Одеси від 24.06.2025 року, постановленим суддею ОСОБА_7 , за результатом розгляду судового провадження №947/2459/20 ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.3 ст. 189 КК України та виправдано на підставі п.З ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7 000,00 доларів США, у грошовій одиниці України та моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривен залишено без розгляду; процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз на загальну суму 616515,18 гривень покладено Державний бюджет України.

Вказував, що обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_5 інкримінується вчинення одного кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, за одними й тими самими обставинами. В зазначених кримінальних провадженнях є один потерпілий - ОСОБА_9 , якому завдана шкода внаслідок кримінального правопорушення інкримінованого обом вказаним обвинуваченим.

Звертав увагу, що ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.07.2022 року виділені з об`єднаних матеріалів кримінальних проваджень №0000654 від 24.10.2016 року та за №0001016 від 01.11.2019 року, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України в окреме провадження, оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_5 та зупинено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України до його розшуку.

Наголошував, що раніше, вироком Київського районного суду м.Одеси від 24.06.2025 року, постановленим суддею ОСОБА_7 , за результатом розгляду судового провадження №947/2459/20 ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.3 ст.189 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Під час розгляду даної справи суддя ОСОБА_7 з`ясовував питання, пов`язані з подіями та стосунками між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 . Обгрунтовуючи вирок суддя ОСОБА_7 аналізував показання потерпілого і свідків, аналогічні наведеним обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 . Тобто, суддя ОСОБА_7 сформував свою думку про події та стосунки між обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 під час розгляду судового провадження з розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_10 .

Не погодившись з таким вирок Київського районного суду м.Одеси від 24.06.2025 року потерпілий оскаржив його в апеляційному порядку.

Стверджував, що на підставі п.4 ч.1 ст.75, ч. 5 ст. 9 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а ці положення застосовуються з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Заявляв, що порушення правил щодо самовідводу суддею ОСОБА_7 , з метою забезпечення суспільної довіри до суду, спонукають потерпілого ОСОБА_9 заявити відвід судді від розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 .

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.75, 76, 80 КПК України, просив: задовольнити заяву про відвід судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_7 у судовому провадженні №947/20153/22 з розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України.

2. Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні представник потерпілого підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

Прокурор, в судовому засіданні, проти задоволення заяви про відвід не заперечував.

Обвинувачений та його захисник, проти задоволення заяви про відвід заперечували.

Суддя ОСОБА_7 , своїм правом бути вислуханим з приводу заявленого відводу, не скористався, від будь яких пояснень утримався.

3. Мотиви та висновки судді.

Заслухавши учасників судового провадження, ознайомившись із заявою, дослідивши наявні документи, суддя виходить з наступного.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відвід як процесуальний інститут, що містить підстави, за яких суддя, слідчий суддя не може брати участь у конкретному кримінальному провадженні. Перелік таких підстав, передбачений ст.ст.75, 76 КПК України.

При цьому, вказані підстави поділяються як на загальні, передбачені ст.75 КПК України, так і на спеціальні, передбачені ст.76 КПК України.

З доводів представника потерпілого вбачається, що головуючий суддя ОСОБА_7 підлягає відводу, так як 24.06.2025 року ухвалив вирок, яким виправдав ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України. Водночас, зараз суддя ОСОБА_7 розглядає справу відносно ОСОБА_5 , якому інкримінуються ті ж самі події, за якими було виправдано ОСОБА_10 .

До того ж, обвинувачення щодо ОСОБА_5 нібито ґрунтується на тих самих доказах, які суддя вже досліджував під час розгляду обвинувачення щодо ОСОБА_10 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

На думку судді, упередженість не є абстрактним поняттям, а має певні ознаки, тобто об`єктивні факти, обставини чи закономірності, які супроводжують діяння та які самі по собі або в поєднанні з іншими фактами чи обставинами вказують на те, що дії особи були частково або повністю мотивовані будь-якою формою негативного ставлення до певної особи та вчинялися всупереч інтересам такої особи у спосіб, що не передбачений КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Судді під час судового розгляду не надано будь яких належних та допустимих доказів про наявність у головуючого судді мотиву, який визначає спрямованість його дій на шкоду або всупереч інтересам ОСОБА_9 у спосіб, що не передбачений КПК України. Не надано суду й доказів того, що головуючим суддею, у спосіб, що не передбачений КПК України вчинялися дії на користь обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суддя вважає, що сам по собі факт ухвалення судового рішення, з яким не погоджується учасник кримінального провадження, не є свідченням упередженості судді, якщо при цьому не встановлено вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Окрім цього, суддя вважає, що дослідження доказів на підставі яких ґрунтується обвинувачення, навіть і повторне, є необхідною та обов`язковою умовою змагальності кримінального провадження в суді, а обставини, які підтверджуються вказаними доказами не існують та не залежать від суб`єктивного їх сприйняття головуючим у справі суддею, оскільки є об`єктивними. Незгода учасників кримінального провадження з оцінкою доказів, яка була надана головуючим суддею, на думку судді, також не є свідченням упередженості головуючого судді, оскільки це питання стосується обґрунтованості ухваленого рішення, а отже відноситься до виключної компетенції суду апеляційної інстанції.

У справі «Castillo Algar v. Spain» (79/1997/863/1074) Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що стосується суб`єктивного критерію, Суд повторює, що особиста неупередженість судді має презюмуватися, доки не буде доведено протилежне (п.44).

Посилання представника потерпілого на практику Верховного Суду, у тому числі Великої Палата, суддя вважає не релевантною до обставин у цій справі, а тому не приймає її до уваги.

Таким чином, суддя робить висновок, що представником потерпілого не доведені обставини, які свідчать про упередженість головуючого судді ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, а тому заява про відвід судді на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 81, 372 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні заяви представника потерпілого ОСОБА_3 від 14.08.2025 року про відвід головуючого судді ОСОБА_7 по справі №947/20153/22 відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1