Справа № 467/787/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджанська РСР, без громадянства, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у тому, що 16 травня 2025 року близько 08:40 години, більш точного часу в ході дізнання не установлено, у нього в результаті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_5 на грунті того, що остання уникала спілкування із ним, виник злочинний умисел, направлений на спричинення насильницьких дій з метою завдання фізичного болю останній.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на спричинення фізичного болю ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , 16 травня 2025 року, близько 08:40 години, перебуваючи по АДРЕСА_2 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході сварки із ОСОБА_5 , схопив останню за праву руку, після чого, утримуючи і здавлюючи її, силою смикнув на себе, внаслідок чого завдав потерпілій фізичного болю, однак, не спричинив тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 126 КУпАП, як умисне вчинення насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений та потерпіла обопільно звернулись до суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням та закриття кримінального провадження у зв`язку з цим.

Потерпіла вказала, що претензій чи то матеріального, чи то морального характеру до обвинуваченого на сьогоднішній день не має, його покарання судом не бажає, а наслідки закриття кримінального провадження відносно нього їй зрозумілі.

Обвинувачений, у свою чергу, вказав на примирення із потерпілою. Зазначив, що вибачився перед нею, тим самим усунувши заподіяну шкоду, а наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Прокурор, за таких обставин, вважала наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, заслухавши їх доводи і мотиви, а так само виконавши вимоги ч.3 ст. 285 КПК України, вирішуючи заявлене сторонами клопотання, ураховуючи думку прокурора, виходив із такого.

Зокрема ст. 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У цій справі установлено, що ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 126 КК України.

Констатуючи таке, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 1999 року за ст. 94 КК України (від 28.12.1960 р.) до 12 років позбавлення волі.

Звільнений від відбування покарання умовно достроково на підставі ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2010 року, на 1 рік 3 місяці 11 днів невібутого строку покарання.

Відповідно до п. 11 Прикінцевих і перехідних положень Кримінального кодексу України від 05 квітня 2001 року № 2341-III правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Пункт 8 частини 1 статті 55 КК України 1960 року передбачав, що особи, засуджені до позбавлення волі на строк більше 10 років, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину і якщо при цьому судом буде встановлено, що засуджений виправився і немає потреби вважати його таким, що має судимість.

Водночас, ч.3 ст. 55 КК України 1960 року установлювала, що якщо особа у встановленому законом порядку була достроково звільнена від покарання, то строк погашення судимості обчислюється, виходячи з фактично відбутого покарання з моменту звільнення від відбування покарання (основного і додаткового).

ОСОБА_4 був звільнений від покарання умовно достроково на підставі ухвали суду від 19 лютого 2010 року.

Матеріали справи не містять у собі відомостей про учинення ним іншого кримінального правопорушення з моменту звільнення і до дня постановлення цієї ухвали, тобто понад 25 років.

Отже, на сьогоднішній день судимість ОСОБА_4 є погашеною.

ВС ККС у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 739/1140/18 вказав, щоособа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості.

Звідси суд робить висновок, що ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 126 КК України.

При цьому, в судовому засіданні відображені в обвинувальному акті обставин він визнав повністю, суть висунутого йому обвинувачення розуміє, провину визнає.

Вказав, що вибачився перед потерпілою, що остання в судовому засіданні, власне, не заперечувала.

А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми ст. 46 КК України.

На цей час обвинувачений і потерпіла примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, паралельно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.

При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.

Водночас, цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений.

Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення ст. 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив кримінальний проступок і примирився з потерпілою.

Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема, права на життя.

Тож, у цьому випадку, суд переконався у тому, що потерпіла особисто і добровільно виразила свою волю на примирення з обвинуваченим.

За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілої, суд вважає, що таке має наслідком закриття цього провадження п.1 ч.2 ст. 284 КПК.

Витрати на залучення експертів у цьому провадженні відсутні, так само, як і речові докази.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 26, 284, 369 -372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 126 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_6