Справа № 703/4908/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, водія ТОВ «Рікон-Лайн», несудимого,

- за ст. 336 КК України ,

установив:

ОСОБА_7 , перебуваючи на військовому обліку, як військовозобов`язаний у запасі ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час оголошеної на території України загальної мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовки та мобілізацію» від 21.10.1993, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022 та Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.02.2023 № 58/2023, будучи, згідно довідки військово-лікарської комісії від 22.08.2023 та картки обстеження і медичного огляду придатним до військової служби, 24.04.2023 в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресок АДРЕСА_3 , після роз`яснення військовослужбовцем цього центру про необхідність прибуття останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 07 год. 28.04.2023 та роз`яснення, що його буде мобілізовано і направлено до військової частини НОМЕР_1 , без поважних на це причин, умисно, в категоричній формі і відкрито відмовився від отримання повістки про прибуття для відправки до військової частини і подальшого призову за мобілізацією, зазначивши у поясненні, що від мобілізації відмовляється та з привову чого складено акт про відмову від підпису в розписці про одержання повістки.

Після чого, ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним і придатним до військової служби, не маючи права на відстрочку, з метою ухилення від призову у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу Збройні Сили України по мобілізації, без поважних на це причин, (з особистих міркувань), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбачену ст. 23 Закон; України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ст. 1,ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації..

Обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пославшись на ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показів у справі, разом з тим у судових дебатах просив суворо не карати.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується доказами :

- показаннями свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні про те, що вона, як офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , другу частину повістки ОСОБА_7 заповнювала вона особисто. Був складений акт про відмову, про що доповіла керівництву РТЦК рапортом;

- показаннями свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що він, як офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , після проходження ОСОБА_7 ВЛК, роз`яснив вимогу про необхідність його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 07 год. 28.04.2023 та що його буде мобілізовано і направлено до військової частини НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_7 в категоричній формі, відкрито відмовився від отримання повістки про прибуття для відправки до військової частини і подальшого призову за мобілізацією і пояснив, що від мобілізації відмовляється. З цього приводу було складено акт про відмову від підпису в розписці про одержання повістки;

- даними повістки на відправку №1759 на гр. ОСОБА_7 ;

- даними акту про відмову від підпису в розписці про одержання повісти від 24 квітня 2023 року, згідно з яким зафіксована відмова ОСОБА_7 в одержанні повістки;

- даними рапорту офіцера мобілізаційного відділення про відмову ОСОБА_7 в одержанні повістки про відправку від 24 квітня 2023 року;

- даними рапорту офіцера відділення обліку та бронювання сержантів та солдатів запасу від 28 квітня 2023 року, згідно з яким солдат ОСОБА_7 28 квітня 2023 року не прибув на відправку у команду НОМЕР_1 ;

- даними військового квитка № НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_7 обліковується як солдат, посадова кваліфікація - слюсар по ремонту і збереженню автомобілів;

- даними довідки військово-лікарської комісії від 24 квітня 2023 року, згідно якого ОСОБА_7 визнано придатним до військової служби;

Таким чином суд вважає, що дії інкриміновані ОСОБА_7 , а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вірно кваліфіковані за ст. 336 КК України, мали місце та він винний у їх вчиненні, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується поза розумним сумнівом комплексом переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад обвинуваченому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим в умовах воєнного стану свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження служби у Збройних Силах України, та як наслідок, може призвести до вчинення ним

нових кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, суд доходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, у виді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, при призначенні покарання також виходить із положень ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи,визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення,і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з ситуації, яка існує у країні, на думку суду, поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 суттєво знижує рівень військової дисципліни та боєготовність Збройних Сил України та інших військових формувань, що в умовах сьогодення є критично неприпустимим.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі не буде досягнута мета покарання - запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ст.336 КК України.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.370, 373,374 КПК України, суд, -

а с у д и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази, залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляції до Черкаського апеляційного суду через міськрайсуд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1