06 травня 2025 року м.Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2014 року за ст.187 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10.03.2015 року вирок в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, 09.03.2018 звільнений з Вільнянської ВК Запорізької області за відбуттям строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-
10 серпня 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 знаходячись біля під`їзду 1, що в буд. 23 по вул. Перемоги у м. Запоріжжі, в ході конфлікту з ОСОБА_7 , що стався на фоні раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень останній, наніс не менше одного удару в область голови потерпілої ОСОБА_7 , чим відповідно до висновку експерта КУ "Запорізьке обласне бюро судово-медичних експертиз" № 1495 від 06.09.2021 спричинив їй наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, рана, наслідком загоєння якої є рубець, з синцем і набряком м`яких тканин в проекції правої надбрівної дуги, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_5 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні захисником ОСОБА_6 підтримано письмове клопотання від 05.05.2025 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього за ч. 2 ст. 125 КК України згідно ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Так, кримінальне правопорушення вчинено 10.08.2021, на дату звернення із клопотанням пройшло понад три роки.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Зазначив, що йому зрозуміло, що закриття кримінального провадження на підстав ст. 49 КК України є не реабілітуючою підставою закриття кримінального провадження, проте все одно наполягав на її застосуванні.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення клопотання про закриття вказаного кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, оскільки це є правом обвинуваченого.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Розглянувши клопотання сторони захисту, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Положенням ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.
Виходячи з положень ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, диференційовані залежно від виду вчиненого злочину.
Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності незалежно від визнання обвинуваченим вини.
Санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.
Таким чином, передбачене згаданою статтею діяння, у відповідності до ч. 2 ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_5 , вчинено 10.08.2021. Трирічний термін, передбачений статтею 49 КК України, сплинув 10.08.2024, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, за цей час ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду не ухилявся, до кримінальної відповідальності не притягувався. Тобто строк притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вже сплинув.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
В даному випадку обвинувачений ОСОБА_5 скористався своїм правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та має право на таке звільнення, суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.
Що ж стосується доводів, представника потерпілої, то суд зазначає наступне..
Відповідно до вимог закону, ставлення обвинуваченого до висунутого проти нього обвинувачення, так само як і думка потерпілого (потерпілої) чи його (її) представника щодо можливості звільнення особи, зокрема ОСОБА_5 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в даному конкретному випадку, не має будь-якого принципового значення, оскільки підставою для такого рішення є закінчення строків, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.
Суд також наголошує, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України (спливом строку давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту щирого каяття обвинуваченого, його примирення з потерпілою, відшкодування ним шкоди потерпілій тощо.
У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
Аналогічна позиція висвітлена у Постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 30.11.2022 № 734/3220/17.
За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_5 слід звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
При вирішенні заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Верховний Суд у Постанові від 24.05.2018 року (справа № 531/2332/14-к) також зазначив, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.
З огляду на вищевказане, цивільний позов у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити цивільному позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 288, 350 КПК України, суд,-
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України, - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, - залишити без розгляду.
Речові докази:
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1