ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/617/25

Провадження № 1-кп/568/82/25

01 травня 2025 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000070 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, на утриманні неповнолітніх осіб та осіб непрацездатного віку немає, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 299 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

31.03.2025 р., близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, направленим на жорстоке поводження з собакою, як твариною, що належить до хребетних, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, всупереч вимогам ст. 4, п. 3 ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 18, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», якими передбачено, що при поводженні з тваринами не допускається нанесення побоїв, травм, вбивство, отруєння тварин, та забороняються інші дії чи бездіяльність, що суперечать, принципам захисту тварин від жорстокого поводження, бажаючи загибелі тварини, а саме: собаки змішаної породи, що віднесений до хребетних тварин, iз застосуванням жорстоких методів, які вчиняються особливо болючим способом та завдають тварині мучення, фізичного болю i страждань, усвідомлюючи, що своїми діями завдає собаці біль та страждання, використовуючи фізичну силу та активний спосіб, схопила собаку (щеня) двома руками за задні лапи та здійснила удар тулубом собаки об поверхню підлоги однієї із кімнат житлового будинку, чим спричинила тілесні ушкодження не сумісні із життям, які призвели до загибелі даної тварини.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 зазначений собака (щеня) змішаної породи отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в черепну порожнину, від яких помер.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.299 КК України, як жорстоке поводження з тваринами, що належать до хребетних, яке призвело до загибелі тварини.

Під час досудового розслідування кримінального провадження 18 квітня 2025 року між сторонами кримінального провадження було укладено угоду про визнання винуватості. Вказана угода була надіслана до суду разом з обвинувальним актом.

Відповідно до умов угоди, обвинувачена ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнала під час досудового розслідування свою винуватість у вчиненому діянні та зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Згідно вказаної угоди, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.299 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Сторонам угоди, судом роз`яснено наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, згідно з ч. 2 ст. 473 КПК України, а також про те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право протягом встановлених строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення, звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Прокурор вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене покарання. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору відомі та зрозумілі.

Обвинувачена ОСОБА_3 в присутності захисника свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, беззастережно, суду пояснила, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, покарання, яке буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом. Просила затвердити угоду про визнання винуватості, яку вона уклала добровільно.

Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду, оскільки зміст останньої відповідає інтересам його підзахисної.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 299 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України. Покарання, яке узгоджено сторонами угоди, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченої, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Також суд враховує, що покарання визначено з урахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст.65-67 КК України, а ОСОБА_3 у судовому засіданні однозначно заявила, що зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Частиною 5 статті 469 КПК України визначено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За таких обставин, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка раніше не судима, негативно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовувався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 368, 369, 370, 373-374, 468-470, 472-475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 18 квітня 2025 року прокурором у кримінальному провадження (начальником Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури) ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000070 від 01.04.2025 року.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.299 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік без конфіскації загиблої тварини.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1