Справа № 199/2135/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0006522 від 12.02.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соломна Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 , військове звання солдат, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, інвалідності не маючого, статус учасника бойових дій не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. В судове засідання з`явилися прокурор, захисник ( в режимі відеоконференції), обвинувачений в режимі відеоконференції з Білоцерківською гауптвахтою.

13.05.2025 року від прокурора надійшла угода про визнання винуватості від 07.04.2025 року та матеріали щодо особи обвинуваченого.

Судом було з`ясовано позицію обвинуваченого щодо переходу до розгляду угоди, роз`яснено наслідки укладання та затвердження угоди судом, обвинувачений просив суд перейти до розгляду угоди. Інші учасники судового засідання просили суд перейти до розгляду угоди про визнання винуватості. Судом було ухвалено рішення про зупинення проведення процесуальних дій щодо розгляду справи по суті та перехід до розгляду угоди про визнання винуватості від 07.04.2025 року.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості від 07.04.2025року, зазначивши що умови угоди відповідають нормам КПК України та інтересам держави, просив призначити обвинуваченому узгоджене покарання, а саме: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України із застосуванням норм ст.69 КК України в вигляді 2 років позбавлення волі та заміни визначеного таким чином покарання на підставі ст.62 КК України на 2 роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, зарахувати в строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 07.02.2025 року. Прокурор обґрунтовував застосування до ОСОБА_5 норми ст.69 КК України наявністю декількох пом`якшуючих обставин, а саме: особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, бажання в подальшому проходити військову службу.

Обвинувачений просив суд затвердити укладену з прокурором угоду та призначити йому узгоджене покарання. На запитання суду про його відношення до скоєного обвинувачений відповів, що він визнає вину, щиро кається, мав виконувати наказ, але не впорався із своїм психологічним станом. На запитання суду чим він займався після вчинення непокори до його взяття під варту за ухвалою суду від 07.02.2025 року обвинувачений зазначив, що подав рапорт на звільнення із ЗСУ через хворобу матері, і очікував на вирішення цього рапорту,але йому було відмовлено.

Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що умови угоди відповідають інтересам його підзахисного.

Учасники судового засідання повідомили суд про те, що наслідки укладання угоди та невиконання її умов їм відомі та зрозумілі. Заслухавши думку всіх учасників процесу щодо затвердження угоди про визнання винуватості, дослідивши зміст даної угоди, суд дійшов до висновку про необхідність відмови в затвердженні угоди з наступних підстав.

Згідно ч.ч.7-8 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Згідно ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ст.66 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ст.66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються:1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності;5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин;6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність;7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого;8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності;9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як вбачається з тексту угоди, а саме в частині узгодженого покарання, сторони домовилися, що з врахуванням особи винного на підставі ст.65 КК України, вони мають право визначити покарання із застосуванням норми ст.69 КК України за злочин, передбачений ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_5 , нижче від найменшої межі зазначеної в санкції статті, в вигляді 2 років позбавлення волі, із заміною цього покарання на підставі ст.62 КК України на 2 роки тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що підставою для застосування ст.69 КК України є наявність декількох пом`якшуючих обставин, а саме : щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, про що зазначено в обвинувальному акті, а також з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, бажає в подальшому проходити військову службу.

Суд приходить до висновку про те, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявності двох пом`якшуючих обставин, які б відповідно до ст.69 КК України давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання, яке визначено в угоді про визнання винуватості від 07.04.2025 року.

В судовому засіданні не встановлено наявності щирого каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, а визнання ним своєї вини не може бути визнано судом як прояв щирого каяття.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Також слід зазначити про те, що надання показань по справі обвинуваченим( підозрюваним під час досудового розслідування) також не є підтвердженням такої пом`якшуючої обставини як « активне сприяння розкриттю злочину»

Відповідно до постанови ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20) активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Як вбачається з копії реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню ЄРДР №0006522 від 12.02.2025 року, окрім допиту ОСОБА_5 в якості підозрюваного, більше жодних процесуальних дій, спрямованих на розкриття злочину(наприклад слідчого експерименту, заяв щодо викриття інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення або сприяли його вчиненню тощо) за участю ОСОБА_5 не проводилося.

Також прокурором не надано підтвердження того, що обвинувачений бажає продовження військової служби в ЗСУ, натомість, зі слів ОСОБА_5 він намагався звільнитися від проходження військової служби в зв`язку із чим подавав відповідний рапорт командуванню.

Таким чином, і судовому засіданні не встановлено наявності двох пом`якшуючих обставин, передбачених ст.66 КК України, які б надавали підстави для застосування ст.69 КК України, про наявність яких зазначав в судовому засіданні прокурор.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Суд приходить до висновку про те, що умови даної угоди не відповідають вимогам КК та КПК України, інтересам держави, в зв`язку із чим в затвердженні даної угоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.472, ст.474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 07.04.2025року,укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0006522 від 12.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.

Продовжити судовий розгляд в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1