Номер провадження: 11-сс/813/527/25
Справа № 947/1514/25 1-кс/947/1247/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ МЕПСІІ - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001171 від 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 236 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001171 від 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 236 КК України та накладено арешт на майно, із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 16.01.2025 року в ході проведення обшуку в нежитлових приміщеннях на території розташування цеху та на прилеглій території на якій розташований цех по переробці відходів, за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, б.2, а саме на:

- залізну ємкість циліндричної форми з маркуванням «Tuпа: SA 6 300 R», «Станстарт»:20082, «номер производства:8312» Об`єм 6300L»;

- дві ємкості (залізні циліндричної форми);

- залізну бочку з невідомою речовиною коричневого кольору;

- пластикову ємкість синього кольору з невідомою речовиною коричневого кольору.

- два резервуари приблизним розміром 4*12 з невідомою речовиною коричневого кольору;

- механічні станки схожі на насоси, синього кольору;

- два зразки невідомої речовини сіро-коричневого кольору з двох залізних ємкістів циліндричної форми з маркуванням «Tuпа: SA 6 300 R», «Станстарт»:20082, «номер производства:8312» Об`єм 6300L».

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне.

- ТОВ МЕПССІ не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні не має жодного відношення до протиправних дій з переробки хімічних речовин, тощо;

- клопотання про арешт майна слідчий суддя розглянув у порушення вимог КПК України, оскільки власник майна не був повідомлений про дату та час розгляду клопотання;

- клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, а саме не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно та не зазначено власника майна;

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП в Одеській області на теперішній час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001171 від 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 236 КК України за фактом порушення правил екологічної безпеки під час розміщення, будівництва, реконструкції, введення в експлуатацію, та ліквідації підприємств, споруд, пересувних засобів та інших об`єктів, що спричинило екологічне забруднення значних територій або інші тяжкі наслідки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб на території Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Нерубайське, вул. Зелена, 1, організувала підприємство по переробці відходів соняшникової олії, яке не проводить відповідну утилізацію продуктів переробки, чим порушує правила екологічної безпеки під час розміщення, будівництва, реконструкції, введення в експлуатацію, та ліквідації підприємств, споруд, пересувних засобів та інших об`єктів, що спричинило, екологічне забруднення значних територій. Окрім цього встановлено, що під час виробництва на зазначеному підприємстві здійснюються заходи без дотримання умов екологічної безпеки де з фузів соняшникової олії за допомогою фільтрувального порошку (перліту), утворюється відпрацьований фільтрувальний порошок (зажирений перліт) який містить від 25 до 50 процентів жирових речовин, який є одним з остаточних відходів виробництва та потребує відповідної утилізації або переробки (знежирення фільтрувальних порошків).

Вказані дії підприємством не проводяться, а відпрацьований фільтрувальний порошок (зажирений перліт) та інші продукти які утворюються під час його виробничого процесу утилізуються в загальному порядку на звалищах твердих-побутових відходах які розташовані на території Одеської області де потім самозаймаються що призводить до екологічної небезпеки.

Під час проведення слідчих (розшукових) дій, встановлено, що до кримінального правопорушення можуть бути причетні: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які використовують цех в якому проводять переробку відходів соняшникової олії, після чого відходи які можуть містити хімічні речовини або інші речовини, об`єкти оброблення небезпечних речовин, передають для утилізації до ПАТ «Укрмедпром», яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, б.2.

Так, 16.01.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, в нежитлових приміщеннях та на прилеглій території, де розташований цех по переробці відходів, за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, б.2, було проведено обшук, під час проведення якого було виявлено та вилучено: залізну ємкість циліндричної форми з маркуванням «Tuпа: SA 6 300 R», «Станстарт»:20082, «номер производства:8312» Об`єм 6300L»; дві ємкості (залізні циліндричної форми); залізну бочку з невідомою речовиною коричневого кольору; пластикову ємкість синього кольору з невідомою речовиною коричневого кольору; два резервуари приблизним розміром 4*12 з невідомою речовиною коричневого кольору; механічні станки схожі на насоси, синього кольору; два зразки невідомої речовини сіро-коричневого кольору з двох залізних ємкістів циліндричної форми з маркуванням «Tuпа: SA 6 300 R», «Станстарт»:20082, «номер производства:8312» Об`єм 6300L».

Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 16.01.2025 рокувищевказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с. 58).

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що вилучене майно можуть містити відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що в тому числі підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 16.01.2025 року, а отже, воно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та можливого проведення відповідних експертних досліджень.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою слідчого судді від 10.01.2025 року був наданий дозвіл на проведення обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибейська дорога б.2, де розташовано цех, який використовується для переробки та утилізації відходів з метою відшукання та вилучення: предметів, речей, хімічних речовин або інших речовини які відносяться до категорії небезпечних, об`єктів оброблення небезпечних відходів, об`єктів оброблення відходів, що не є небезпечними, документів (товарно-транспортні накладні, акти приймання на переробку небезпечних речовин, їх зберігання, акти лабораторних досліджень грошові кошти) або будь яких інших фактичних даних, що підтверджують фактичну істину по матеріалам кримінального провадження, підтверджують або спростовують факт зберігання, переробки, утилізації та збуту небезпечних відходів, без відповідних дозвільних документів, ліцензії, зразків відходів для проведення експертизи, комп`ютерної техніки, оригіналів (копій) документів, чорнових записів.

При цьому, є необгрунтованими посилання представника ТОВ МЕПСІІ про те, що ТОВ МЕПССІ не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні та не має жодного відношення до протиправних дій з переробки хімічних речовин, оскільки слідчим суддею надавався дозвіл на проведення обшуку за певною адресою, а не на підприємстві.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про арешт майна, слідчий суддя, в порушення вимог КПК України розглянув клопотання без повідомлення власника майна.

Посилання представника ТОВ МЕПССІ ОСОБА_7 на те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, на підтвердження чого надав дозвіл на викиди забруднюючих речовин, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язкою вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування та наданий дозвіл виданий 11.03.2025 року, тобто після проведення обшуку та вилучення майна.

За таких обставин, доводи представника власника майна про незаконність оскарженої ухвали з підстав недоведеності причетності ТОВ МЕПССІта вилученого майна до кримінального правопорушення, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Натомість, апеляційний суд вважає, що наразі існує необхідність в дослідженні вилученого майна, оскільки воно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, за якими здійснюється розслідування, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Натомість, в подальшому, представник ТОВ МЕПССІмає право на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час огляду речі відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегли у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, є об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ МЕПСІІ - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001171 від 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 236 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 11.04.2025 року о 09.00 годині в залі судових засідань №12 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4