Провадження № 1-кп/127/567/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219 від 30.03.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Курилівці, Жмеринського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, учасника бойових дій, раніше несудимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, маючи військове звання солдат та перебуваючи на посаді водій-електрик відділення навчальних засобів захисту інформації взводу навчальних засобів захисту інформації роти забезпечення спеціальної підготовки батальйону забезпечення навчального процесу Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова, у порушення вимог ст. 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22.11.2024 самовільно залишивши місце служби. 18.01.2025 ОСОБА_4 уклав договір про стажування у роботодавця, після чого був прийнятий на стажування до фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , на посаду «менеджер з продажу», а саме з роздрібного продажу мобільних телефонів та аксесуарів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований в м. Вінниця по просп. Космонавтів, буд. 49. Відповідно до укладено договору про повну матеріальну відповідальність між ФОП ОСОБА_6 (роботодавець) та ОСОБА_4 (працівник) від 19.01.2025, працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження переданих йому роботодавцем матеріальних цінностей, та зобов`язується: дбайливо ставитися до ввірених йому матеріальних цінностей, вживати заходів для запобігання їх втраті, пошкодження; своєчасно повідомляти безпосереднього керівника про усі обставини, що загрожують збереженню матеріальних цінностей; вести облік, складати та надавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей.

12.03.2025 ОСОБА_4 , впродовж дня, знаходячись на своєму робочому місці у приміщенні магазину «Yanko phone», за вищевказаною адресою, будучи обізнаним в тому, що з 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану, маючи безпосередній доступ до мобільних телефонів, які продаються у вказаному магазині, внаслідок раптово виниклого умислу направленого на привласнення майна магазину «Yanko phone», яке було йому ввірене, керуючись корисливим мотивом та метою особистого збагачення, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи при цьому, що своїми діями він вчиняє незаконне, безоплатне вилучення чужого майна, яке було йому ввірене, привласнив мобільний телефон торгової марки «Apple» серії «Iphone» моделі «Iphone 12 Pro», об?ємом пам`яті 6/256 Гб, кольору Silver, IMEI/SN НОМЕР_2 , який того ж дня відніс до відділення №78 ПТ «ЕВ.РО.ЛОМБАРД «ЕВ.РО.ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ», за адресою: м. Вінниця, просп. Космонавтів, буд. 36А, таким чином, розпорядився привласненим майном на власний розсуд, чим завдав ФОП ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 26090,75 грн.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, 23.03.2025, діючи повторно, знаходячись на своєму робочому місці, за аналогічних обставин привласнив мобільний телефон марки «Apple» серії «Iphone» моделі «Iphone 12 Pro Max» об?ємом пам?яті 6/256 Гб, кольору Sierra Blue, IMEI/SN НОМЕР_3 , який того ж дня відніс до ломбарду ТОВ «Ломбард «Дім мікрофінанс», що за адресою: м. Вінниця, просп. Космонавтів, буд. 36А, таким чином, розпорядився привласненим майном на власний розсуд, чим завдав ФОП ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 33087 грн.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, 29.03.2025, діючи повторно, знаходячись на своєму робочому місці, за аналогічних обставин привласнив мобільний телефон марки «Apple» серії «Iphone» моделі «Iphone 14 Pro Max» об?ємом пам`яті 6/256 Гб, кольору Space Black, IMEI/SN НОМЕР_4 , який того ж дня відніс до ломбарду ТОВ «Ломбард «Дім мікрофінанс», що за адресою: м. Вінниця, просп. Космонавтів, буд. 36А, таким чином, розпорядився привласненим майном на власний розсуд, чим завдав ФОП ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 46418,75 грн.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, 29.03.2025, діючи повторно, знаходячись на своєму робочому місці, за аналогічних обставин привласнив мобільний телефон марки «Apple» серії «Iphone» моделі «Iphone 13 Pro» об?ємом пам`яті 6/128 Гб, кольору Sierra Blue, IMEI/SN НОМЕР_3 , який відніс до себе в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином, розпорядився привласненим майном на власний розсуд, чим завдав ФОП ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 34913 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованих йому злочинах визнав в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Запевняв суд, що у вчиненому щиро розкаюється та повністю відшкодує потерпілому завдану шкоду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак попередньо надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення злочинів, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів та визначені обвинуваченням обставини їхнього вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії по всіх епізодах вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчиненому в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (відповідно до статті 12 КК України є тяжкими злочинами); особливості й обставини вчинення злочинів; особу обвинуваченого (раніше несудимий, військовослужбовець, учасник бойових дій, позитивно характеризується, неодружений, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінальних протиправних діянь, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, враховуючи наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті обвинувачення з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженням товаро-матеріальними цінностями на певний строк в межах санкції частини статті, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який суд вважає доцільним скасувати.

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_4 було затримано 30.03.2025. Відтак, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня фактичного затримання і включно до дня скасування застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи №792/25-21 від 10.04.2025 в розмірі 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) грн 48 коп., оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєних ним злочинів.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65-67, 72, 75, 76, 191 КК України, ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженням товаро-матеріальними цінностями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

У відповідності до ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, негайно звільнивши його з-під варти з зали суду.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 30.03.2025 (дня фактичного затримання) і до 03.07.2025 включно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) грн 48 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2025 по справі № 127/10088/25 на майно, яке було вилучено 30.03.2025 в ході затримання ОСОБА_4 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-телефон мобільної марки Iphone моделі 13 Pro IMEI1 НОМЕР_3 , НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , поміщений до спецпакету НПУ WAR0059554 та відповідно до квитанції №340 від 10.04.2025 переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Відділення поліції №l Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницький області повернути власнику.

-23 купюри по 500 грн із номерами купюр ЕЗ 34537090, ВС 6305919, ЕД 0083177, ЗН 7360868, XE 4517706, ЄЕ 7371242, АБ 6791914, АК 8240304, ЄБ 1586053, ЗГ 9144026, ЄА 3003173, АЗ 6940381, ЕА 3998382, АК 0270748, АЛ 8361339, АН 4922694, ЕЄ 5987969, ЄА 0672871, Х3 6678035, ЄД 9200071, ЄП 1335662, ХА 2567432, ГМ 5698223 та 1 купюра 50 грн із номером ИН 0003283, що були вилучені у ОСОБА_6 30.03.2025 під час затримання та відповідно до акта приймання-передачі від 16.04.2025 передані на зберігання уповноваженому банку відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» (прибутковий позабалансовий ордер №10456_3 від 16.04.2025 повернути власнику.

-2 DVD-R диска з відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: