Справа № 553/2355/25
Провадження № 1-в/553/158/2025
У Х В А Л А

Іменем України

12.06.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.05.2023, відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в:

ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернулась до Подільського районного суду міста Полтави з поданням про приведення вироку Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 30.05.2023, відносно засудженого ОСОБА_4 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

В судове засідання представник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» не з`явився, належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, до матеріалів подання долучено заяву про розгляд матеріалів без участі представника установи.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не доставлений, належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, до матеріалів подання долучена його заява про ознайомлення із змістом Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024, відсутність заперечень проти клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» щодо приведення вироків суду у відповідність до вищевказаного Закону, та про проведення судового засідання без його участі.

Відповідно до приписів абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неявка належним чином повідомлених представника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та засудженого ОСОБА_4 не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення подання та звільнення засудженого від покарання за ті кримінальні правопорушення, які після набрання чинності Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 вже не є кримінально караними діяннями.

Вислухавши думку прокурора, перевіривши доводи подання, дослідивши додані матеріали, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання,

пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Судовим розглядом встановлено, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.10.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 04.11.2022 року.

30.05.2023 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.4

ст. 185 КК України ОСОБА_4 засуджено до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 05.10.2022 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Вирок набрав законної сили 30.06.2023 року.

По даній справі ОСОБА_4 засуджений 13.08.2024 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 121 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 30.05.2023 року та за сукупністю вироків, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано термін перебування під вартою з 03.06.2023 року по 13.08.2024 року. Вирок набрав законної сили 13.05.2025 року.

13.05.2025 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду вирок від 13.08.2024 року змінено. Пом`якшено покарання призначене за ст. 121 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 30.05.2023 року та призначено остаточне покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі. Зараховано в строк покарання період перебування під вартою з 03.06.2023 року по 12.05.2025 року з розрахунку день за день. В іншій частині вирок залишено без змін.

Початок строку покарання 13.05.2025 року. Кінець строку покарання 03.07.2029 року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

За вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.05.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення 13.12.2022, яким завдана матеріальна шкода на суму 458,00 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2684,00 грн.).

Отже, кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.05.2023 за ч.4 ст. 185 КК України, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким, станом на час вчинення кримінального правопорушення, настає саме кримінальна відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджений ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначеного за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.05.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом із цим, вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 13.08.2024 ОСОБА_4 зараховано невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, остаточно засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене за ч.1 ст. 121 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі, яке залишається кримінально-караним діянням.

13.05.2025 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду вирок від 13.08.2024 року змінено, пом`якшено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, зараховано невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області виді 1 місяць позбавлення волі та призначено

ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі.

З огляду на викладене, за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 13.08.2024 зміненого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.05.2025, з урахуванням положень п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відносно невідбутої частини покарання у виді обмеження волі призначеного за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.10.2022, вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 1 (один) місяць.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі, призначеного за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.05.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння Законом № 3886-IX від 18.07.2024.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що остаточно засуджений за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 13.08.2024, зміненого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.05.2025, з врахуванням невідбутої частини покарання у виді обмеження волі призначеного за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.10.2022 до покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років 1 (один) місяць.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд міста Полтави, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_1