ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1927/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/172/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.382 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Бучацького районного суду від 25 лютого 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого вироком Бучацького районного суду від 28.11.2024 року за ч.1 ст. 382 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку 1 рік;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року та 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 року та за даним вироком остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців 1 (один) день.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , вчинивши 29 червня 2024 року кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 382 КК України, за який засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року, на шлях виправлення не став, а повторно до засудження за попереднє правопорушення, вчинив новий злочин за наступних обставин.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення- адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Встановлено, що постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 07.09.2023 року (справа №595/1058/23, провадження №3/595/589/2023), яка набрала законної сили 19.09.2023 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Окрім цього, постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2024 року (справа № 595/296/24, провадження №3/595/195/2024), яка набрала законної сили 26.02.2024 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП до стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, застосованого до ОСОБА_7 , приєднано невідбуту частину стягнення за постановою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка набрала законної сили 19 вересня 2023 року, у виді 7 (семи) місяців 7 (семи) днів позбавлення права керування транспортним засобом, і призначено ОСОБА_7 остаточне адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців 7 (сім) днів без оплатного вилучення транспортного засобу.

В подальшому, ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що вище вказаним рішенням суду його позбавлено права керування транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. ст.68,129- 1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, з метою невиконання зазначеної постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати 20 жовтня 2024 року о 21 год. 29 хв. ОСОБА_7 керував транспортним засобом - автомобілем марки «DAEWOO LANOS D4MM550» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та рухався автодорогою сполученням «Бучач-Золотий Потік», де в ході патрулювання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 382 КК України- умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок змінити в частині призначення ОСОБА_7 покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 382 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 року, визначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 року виконувати самостійно.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 апелянт вказує, що відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінальних покарань», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

До ухвалення зазначеного вироку ОСОБА_7 вчинив інший злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, за який йому вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.02.2025 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 та за даним вироком остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців 1 (один) день.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Посилається на те, що, застосувавши принцип складання призначених покарань за даним вироком та вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, передбачене ч. 4 ст. 70 КК України.

Просить змінити вирок суду першої інстанції про засудження ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Відповідно до поданої ним заяви, просить апеляційний розгляд проводити в його відсутності, не заперечує щодо задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу, просить її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність слід визнати обґрунтованими.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінальних покарань», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №754/2749/17 судом зроблено висновок щодо застосування норм ч. 4 ст. 70 КК України. Зокрема, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановления першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як встановлено, ОСОБА_7 засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

До ухвалення зазначеного вироку ОСОБА_7 вчинив інший злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, за який йому вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.02.2025 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

При цьому, застосовуючи вимоги ч.4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд не врахував правові позиції Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми права, зокрема, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно, та призначив остаточне покарання обвинуваченому шляхом часткового складання покарань за вироком Бучацького районного суду від 28.11.2024 та за даним вироком, що свідчить про неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок, не взяв до уваги вищезазначене, що в свою чергу перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення в частині остаточного призначення обвинуваченому покарання.

З урахуванням наведеного, при визначенні обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є нетяжким, особу винного, який раніше судимий, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, та враховуючи обтяжуючу покарання обставину - повторність, вважає слід призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк.

Окрім того, колегія судів враховує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 року за ч.1 ст. 382 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням іспитового строку один рік і з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 , щодо якого було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинив до постановлення першого вироку інший злочин, за який звільняється від відбування покарання з випробуванням, при призначенні їх за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначеного покарання, в порядку ст. 409, 413 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2025 року змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.382 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 року - виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді