Справа № 216/5107/24
провадження 1-кп/216/353/25
УХВАЛА

іменем України

23 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001195 від 01.06.2024 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженець м. Суми, в силу ст. 89 КК України не судимого, розлученого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, працюючого на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків у КЗ "Палац культури "Карачуни" Криворізької міської ради, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001195 від 01.06.2024 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні 23 квітня 2025 року прокурором було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього відносно ОСОБА_5 .

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що Криворізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону підтримується публічне обвинувачення у кримінальному проваджені № 0001195 від 01.06.2024, в якому ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», який на теперішній час самовільно залишив частину відповідно до витягу з наказу № 32 від 01.02.2024, в порушенні вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, в порушення вимог ст.ст. З, 28 Конституції України, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, умисно з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, спричинив тяжкі тілесні ушкодження своєму знайомому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось у заподіянні ножового удару в живіт, та призвело до спричинення тілесних ушкоджень у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини без ушкоджень внутрішніх органів з пересіченням 5,6 ребер по задньої-паховій ділянці, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Так, 31.05.2024 у денний час військовослужбовець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїми знайомими ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 знаходилися в паяльному цеху ТОВ «Смарт Берде», за адресою: вул. Старовокзальна, 26 в Центрально- Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

В процесі спілкування в приміщенні даного цеху ОСОБА_4 почав глузувати з ОСОБА_5 , викликавши у останнього почуття образи, в наслідок чого у ОСОБА_5 раптово виникли почуття гострої неприязні до ОСОБА_4 та умисел, направлений на заподіяння йому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.

Діючи з цією метою, ОСОБА_5 дістав із власної сумки ніж господарсько- побутового призначення, який носив при собі без визначеної мети, та таким чином підшукав собі знаряддя злочину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , знаходячись на одинці з ОСОБА_4 в приміщенні паяльного цеху ТОВ «Смарт Берде», за адресою: вул. Старовокзальна, 26 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, діючи з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень з мотивів гострої неприязні до нього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, утримуючи підшуканий ним ніж господарсько-побутового призначення у правій руці, приблизно о 15:00 годині 31.05.2024 умисно клинком зазначеного ножа завдав потерпілому ОСОБА_4 , який стояв напроти нього звернутим обличчям, одного удару в область живота.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_4 , останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото - різаного поранення живота без пошкодження внутрішніх органів, з перетином 10-11 ребер ліворуч, ускладнене поза очеревинною гематомою ліворуч, яке згідно висновку експерта № 1168 від 05.07.2024 року у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 грудня 2024 року відносно ОСОБА_5 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 25 лютого 2025 року включно, який в подальшому продовжений до 24 квітня 2025 року (включно).

На теперішній час відсутні дані про зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України ризики, встановлені під час постановлення ухвали від 25 грудня 2024 року, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виправдовують продовження щодо останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу зазначили, що обвинувачений працевлаштувався, у зв`язку із чим просили змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби.

3. Мотиви та оцінка суду

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001195 від 01.06.2024 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 24 липня 2024 року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про продовження дії запобіжного заходу.

Разом з тим, суд зауважує, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності.

3.3. Наявність ризиків

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні прокурор вказує на ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, (2) незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

3.3.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_5 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, обвинувачений в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, однак, проживає з ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за місцем реєстрації останньої, тривалий час підтримує з нею близькі відносини, за місцем роботи характеризується позитивно, неповнолітніх дітей або інших утриманців не має.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступень соціальних зв`язків, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду. Однак враховуючи стадію судового розгляду, надані стороною захисту відомості щодо особи обвинуваченого та його стану здоров`я, суд вважає, що інтенсивність вказаного ризику значно зменшилась.

3.3.2. Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання свідків, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенні із застосуванням насильства, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст.23 КПК України.

Разом з тим, враховуючи, що потерпілий та більшість свідків сторони обвинувачення допитані в ході судового розгляду, суд вважає, що інтенсивність вказаного ризику значно зменшилась.

3.4. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого на території України;

- відсутність на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей або інших утриманців.

- за станом здоров`я ОСОБА_5 не є особою з інвалідністю, перебував на лікуванні у зв`язку з мінно-вибуховою травмою, що пов`язана з виконанням обов`язків віськової служби.

- майновий стан обвинуваченого, який працевлаштувався та має офіційний дохід;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду не є високим.

3.5. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж діючі не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, Суд враховує, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З урахуванням того, що попереднє ув`язнення, так і цілодобовий домашній арешт є різними формами позбавлення свободи (ув`язнення), однак до них мають застосовуватися однакові критерії незалежно від місця, де особу тримають - під вартою або під домашнім арештом (див. рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджи проти Республіки Молдова», п. 111 - 112), відповідно, згідно ч. 1 ст. 183 КПК, цей захід є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення, яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим, відповідно до п. 4 рішення КС України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019.

Конституційний Суд у рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009 висловив позицію, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того суд враховує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що закріплено ст. 43 Конституції України.

Так, в судовому засіданні стороною захисту надано довідку від КЗ «Палац культури «Карачуни» КМР, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 з 21.04.2025 працює на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків, проте застосування до ОСОБА_5 цілодобового домашнього арешту позбавляє його можливості реалізувати своє конституційне право на працю.

В цій ситуації суд, з огляду на викладене та у ракурсі установлених фактичних обставин в поєднанні з даними наведеними стороною захисту про особу обвинуваченого, уважає, що, на даному етапі кримінального провадження, у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, а саме: цілодобово у суботу та неділю, а також у понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю з 18.00 до 07.00 наступної доби, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти встановленим ризикам з числа передбачені ст. 177 КПК.

Це обмеження в даній справі, за встановленої в обвинувальному акті моделі вчинення злочинів та наведених про особу обвинуваченого відомостей, на переконання суду, саме на цій стадії процесу, відповідає вимозі абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 рішення КСУ від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009. Потреба в такому заході щодо нього, зокрема є дійсною не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з його особою, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та характером висунутого обвинувачення.

Вказаний захід, щодо визначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби надасть змогу обвинуваченому реалізувати своє право на працю, про яке порушувала питання сторона захисту.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає, що домашній арешт у що домашній арешт у певний період доби, з покладенням на останнього зобов`язань визначених ч. 5 ст. 194 того ж Кодексу, у поєднанні з даними про особу обвинуваченого, буде спроможний убезпечити настання у провадженні обставин визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно, клопотання прокурора слід задовольнити частково.

Також, у порядку речення 1 ч. 5 ст. 194 КПК України суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду в межах строку дії заходу забезпечення кримінального провадження - домашнього арешту, тобто до 23 червня 2025 року (включно).

Керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 184, 181, 194, 196, 197, 199, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення про продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто до 23 червня 2025 року (включно) змінивши умови застосованого запобіжного заходу в частині покладеного обов`язку цілодобово не залишати житло за місцем мешкання, а саме, заборонивши обвинуваченому цілодобово залишати житло без дозволу суду у суботу та неділю. У понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю - заборонити залишати житло з 18.00 до 07.00 наступної доби без дозволу суду в межах строку дії застосованого запобіжного заходу тобто,).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення строку дії запобіжного заходу, такі обов`язки:

- прибувати по першому виклику до суду на визначений час.

- не відлучатися з місця проживання АДРЕСА_2 цілодобово без дозволу суду у суботу та неділю. У понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю - заборонити залишати житло з 18.00 до 07.00 наступної доби, без дозволу суду.

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- утримуватися від спілкування зі потерпілим та свідками у кримінальному провадженні № 0001195, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу направити для виконання до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії ухвали до 23 червня 2025 року (включно).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 25 квітня 2025 року о 15-40 год в залі судових засідань у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

Суддя ОСОБА_9