Справа № 1-218/04
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді - області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про скасування заборони вчинення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

В судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі та задоволити його з викладених у ньому підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку про задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду від 09.01.2004 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 143, ч. 17 ч. 2 ст. 143 КК України (1960р). Вказаним вироком речовий доказ квартиру АДРЕСА_1 , залишено у власності нинішніх володільців ( ОСОБА_4 ) та знято арешт з їх відчуження.

20.01.2002 слідчим СВ Рівненського МВ УМВС в Рівненській області в ході розслідування вказаного кримінального провадження, квартиру АДРЕСА_1 прилучено до справи як речовий доказ та копію постанови направлено в Державну нотаріальну контору м. Рівне для накладення заборони на відчуження (вх. 33/15 від 31.01.2000р). У подальшому вказана постанова слідчого про встановлення заборони на відчуження була двічі направлена на виконання до Першої Рівненської державної нотаріальної контори.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме ч. 3 п. 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст. 174, 539 КПК України до суду, що накладав арешт чи ухвалив вирок.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 звернула увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства та вказала на таке:

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Таким чином, враховуючи викладене, те що усі три обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі одного і того ж рішення органу досудового розслідування у одній кримінальній справі але за різними повідомленнями, а також те, що вказану заборону скасовано вироком суду який набрав законної сили, суд приходить до висновку, що в подальшому застосуванні арешту накладеного на вищевказане арештоване майно відпала потреба, тому в силу статті 174 КПК України клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задоволити.

Скасувати заборону вчинення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Зобов`язати уповноважених осіб внести до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформацію про припинення обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 , а саме щодо наступних обтяжень:

1)Реєстраційний номер обтяження 7925690 від 17.09.2008 року, підстава постанова б/н 20.01.2000 року, СУ УМВС України в Рівненській області;

2)Реєстраційний номер обтяження 6998448 від 11.04.2008 року, підстава повідомлення б/н 19.04.2002 року, СУ УМВС України в Рівненській області, слідчий ОСОБА_5 ;

3)Реєстраційний номер обтяження 7795046 від 06.08.2008 року, підстава повідомлення 18/1284 від 26.05.2003 року, УВС МВС України в Рівненській області, ОСОБА_6 ..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя