Номер провадження: 11-кп/813/1822/25
Справа № 947/9454/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000038 внесеному до ЄРДР 06 березня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не маючого судимостей,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч.2 п.4 ч.3 ст.59-1 КК України.

Також вказаним вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , (у невстановлений під час досудового розслідування час та місці), придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, та почав незаконно зберігати за місцем мешкання для особистого вживання, без мети збуту.

В подальшому, 05.02.2025 року о 18:45 годині, в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками Національної поліції України, виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет, в середині якого знаходилась психотропна речовині, обіг якої обмежено амфетамін, кількісний міст амфетаміну в порошкоподібній речовині становить 0,214г., яку ОСОБА_7 незаконно зберігав за місцем мешкання для особистого вживання без мети збуту.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України, незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, якій зазначали, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- доказами не встановлено суб`єктивну сторону складу інкримінованого кримінального правопорушення, з огляду на те, що у діях обвинуваченого відсутній прямий умисел щодо придбання та зберігання амфетаміну;

- призначене покарання є занадто суворе і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого проступку. Кримінальний проступок був вчинений обвинуваченим не через наявність у нього прямого умислу на вчинення проступку, а фактично через непрямий умисел, який є результатом його життєвої помилки чи просто дурості, яка у свою чергу, мабуть була викликана впливом телебачення, яке майже в кожному серіалі розповідає про злочинців та наркотики. Обвинувачений не хотів настання подібних обставин та наслідків, він не вчиняв активні дії щодо пошуку наркотичних засобів, не купував їх, а знайшов їх та, що важливо, побоявся навіть відкрити знайдений згорток і пересвідчитися, що у ньому саме наркотики. Більше того, він заховав згорток в диван на балконі і навіть забув про це, тож в момент обшуку не зміг згадати звідки у нього цей згорток. Обвинувачений у повній мірі усвідомив факт невідворотності покарання та засвоїв цей життєвий урок ще в той момент, коли йому органами досудового розслідування повідомили, що експерт надав висновок, згідно якого речовина у згортку - є наркотиком. В цей момент обвинувачений зрозумів, що всі його дурні "ігри" та фантазії мають реальний наслідок і, що те, що він сприймав як ототожнення себе з "поганим хлопцем" з серіалів, в момент коли знайшов згорток, тепер зламало йому життя, незалежно від того чи пам?ятав він про цей згорток або ж забув про нього, чи використовував він цю речовину або ж ні.

На підставі викладеного, захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвали новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинувачені. У випадку неможливості задоволення апеляційної скарги в частині виправдання, змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

При перевірці матеріалів провадження апеляційний суд установив, що доводи сторони захисника про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цим судом кримінального провадження є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судове провадження у суді першої інстанції було здійснено з урахуванням положень статей 381-382 КПК України, а саме у спрощеному провадженні.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

В матеріалах провадження наявна відповідна заява ОСОБА_7 , в якій він підтверджує добровільність беззаперечного визнання винуватості, його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності та погоджується з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.12-13 т.1)

Вищевказана заява підписана обвинуваченим у присутності його захисника ОСОБА_9 , що свідчить про добровільність дій підозрюваного та його обізнаність із правовими наслідками.

Положеннями ч.2 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового засідання, оскільки обвинувачений не оспорював встановлені під час дізнання обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже, законодавець виключив можливість оскарження вироків, постановлених у порядку статей 381, 382 КПК України, в апеляційному порядку з вищевказаних підстав, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в частині недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, є безпідставними, що узгоджується з правовою позицію, яку висловив Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду ухвала від 04.03.2021 року (справа № 208/6887/20; провадження № 51-1086 ск 21).

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченому, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (постанова Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к та 07 квітня 2021 року).

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції правильно врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України не має судимостей, у лікарів психіатра і нарколога на обліку не перебуває; конкретні обставини справи наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме каяття у вчиненому та усвідомлення суспільної небезпеки свого діяння, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Посилаючись у вироку на зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що мета покарання, передбачена ч. 2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч.2 п.4 ч.3 ст.59-1 КК України. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які творять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Слід зауважити, що обвинувачений ОСОБА_7 в обґрунтування можливості сплати штрафу, як виду покарання, надає виписку з кредитного рахунку, разом з тим, будучи особою працездатного віку, ніде не працевлаштуваний та суспільно-корисною працею не займається, тобто постійного законного джерела прибутку не має.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000038 внесеному до ЄРДР 06 березня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4