У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000687.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

підозрюваний ОСОБА_6

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено. Відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною в період з 23.00 год. до 06.00 год. залишати житло без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, за адресою АДРЕСА_2 .

Покладено на строк до 28.07.2025 р. на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з м. Миколаєва, Миколаївської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з підозрюваною, свідками, потерпілим, у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

На думку прокурора, слідчим суддею неправильно застосовано положення п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки у клопотанні належним чином обґрунтовано, як наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, так і факт ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування після вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_6 вимкнув мобільний телефон, не перебував за місцем реєстрації або проживання та не з`являвся до слідчого без поважних причин, що свідчить про реальні наміри уникнути слідчих дій.

Прокурор також вказує, що досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від слідства та суду, впливу на потерпілих і свідків з метою спонукання до зміни або відмови від показань, а також ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Оскільки досудове розслідування не завершено, триває виконання низки слідчих (розшукових) дій, є необхідність у забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Зазначено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років. Враховуючи тяжкість покарання та факти ухилення, існують підстави вважати, що підозрюваний у разі залишення на свободі може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор просить критично оцінити аргументи захисту щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, працевлаштування та утриманців, оскільки підозрюваний не зміг підтвердити характер своєї зайнятості, а документи про проживання з дитиною складені після вручення повідомлення про підозру, що може свідчити про спробу створити формальні підстави для пом`якшення запобіжного заходу.

Крім того, за твердженням прокурора, обраний слідчим суддею більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не здатен забезпечити досягнення мети, визначеної у ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може ухилятися від виконання процесуальних обов`язків, впливати на учасників провадження, а також знищити чи приховати докази або іншим чином перешкоджати встановленню істини у справі.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000687 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.05.2025 р. приблизно о 09.00, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області у справі № 477/919/25, у провадженні №1-кс/477/571/25, прибули старший слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 разом зі старшим оперуповноваженим в ОВС УКР ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 , та оперуповноваженим ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 та понятими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , для проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 .

Близько о 10.40 год., під час проведення вказаного обшуку за участю ОСОБА_6 у приміщенні спальні виявлено металевий сейф білого кольору, при відкритті якого виявлено значну кількість грошових коштів в іноземній валюті, частину яких старший слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 почала вилучати до спеціального номерного сейф-пакету.

Побачивши це у ОСОБА_6 , який перебував у вказаній кімнаті-спальні, будучи учасником слідчої дії, виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання (опір) законним діям працівникам правоохоронного органу, з метою недопущення проведення обшуку та вилучення виявлених грошових коштів за вказаною адресою, який повідомив по мобільному телефону свою родичку ОСОБА_15 про виявлення працівниками поліції грошових коштів та їх вилучення та почав чекати на її приїзд.

Після прибуття ОСОБА_15 близько 11.10 год. 27.05.2025 р., ОСОБА_6 грубо ігноруючи законні вимоги працівників поліції, продовжуючи свої протиправні дії та проявляючи агресивність, діючи умисно, з допомогою фізичної сили, штовхнув ОСОБА_11 на ліжко та навалився на нього, та спричинив йому тілесні ушкодження в області грудної клітини.

Надалі ОСОБА_11 поборовши супротив ОСОБА_6 , почав утримувати його, однак ОСОБА_6 на його законні вимоги припинити свої протиправні дії не реагував, а продовжив вчиняти свої злочинні дії, а саме побачивши на підлозі сейф пакет в якому упаковано грошові кошти, схопив його та передав іншим особам, з числа своїх родичів, які на той час прибули до вказаної кімнати, тим самим не дав змоги працівникам правоохоронного органу вилучити зазначені грошові кошти які знаходились у вказаному сейф пакеті.

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії та проявляючи агресивність, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність та розуміючи при цьому, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який виконує свої службові обов`язки з метою перешкодити ОСОБА_10 , повернути вилучені грошові кошти, котрі останній передав іншим особам, умисно наніс удар в область голови ОСОБА_10 , після чого схопивши її за праву руку, повалив на ліжко та притиснув її руку, чим спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_6 спричинив старшому слідчому СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 та старшому оперуповноваженому в ОВС УКР ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 тілесні ушкодження, під час виконання ними службових обов`язків.

28.05.2025 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, доведення прокурором наявності ризиків переховування від слідства та суду та незаконного впливу на свідків, але не доведення існування ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, працює, має міцні соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину та батька пенсійного віку, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, і, відносно ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, які забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисників, які вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

За змістом вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

За положеннями ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого у кримінальному провадженні, зокрема, дані заяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протоколів допиту потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду відеозапису слідчої дії та інші долучені матеріали, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у повідомленні про підозру.

Обґрунтовуючи правові підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що такий запобіжний захід необхідний з метою запобігання переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на обставини інкримінованих підозрюваному дій.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість можливого покарання на строк до 5 років позбавлення волі, обізнаність підозрюваного про свідків кримінального правопорушення, що створює реальну можливість незаконного впливу на них, оскільки показання цих осіб мають істотне значення для досудового розслідування.

Водночас, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не підтверджений конкретними фактичними даними та ґрунтується виключно на припущеннях. Підозрюваний сумлінно з`являється за викликами слідчого та суду, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує малолітнього сина та батька похилого віку, що істотно знижує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування і суду. Крім того, покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків є належним запобіжним інструментом для запобігання ризику незаконного впливу на свідків.

Апеляційний суд зазначає, що сам факт обґрунтованої підозри у вчиненні злочину проти працівників правоохоронного органу, навіть якщо підозрюваний проявив агресію під час слідчої дії, не свідчить автоматично про наявність усіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про що зазначає прокурор в апеляційній скарзі, особливо в умовах, коли досудове розслідування вже просунулося, значна частина доказів зібрана, а особа перебуває під контролем слідства та суду.

За наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що запобігти ризикам переховування від слідства та суду, а також незаконного впливу на свідків, може запобігти запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного певних обов`язків, які мінімізують встановлені ризики.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що положення п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачають можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, лише за умови доведеності фактів, які свідчать про те, що ця особа переховувалась від органів досудового розслідування або суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Проте, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доказів того, що ОСОБА_6 дійсно ухилявся від слідства або суду, здійснював дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, або вчинив інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких інших обставин, які б підтвердили доводи клопотання, або виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, прокурором не наведено.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею всебічно, повно та об`єктивно розглянуто клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, враховані всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження, тому апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, і, підстав для скасування ухвали слідчого судді не має.

Слід зауважити, що відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції виключно в межах апеляційної скарги. Як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, її мотивувальна частина стосується необхідності застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , однак у резолютивній частині скарги прокурор просить застосувати запобіжний захід до іншої особи ОСОБА_9 . Така розбіжність між мотивувальною та резолютивною частинами апеляційної скарги фактично позбавляє апеляційний суд процесуальної можливості вийти за межі скарги та розглянути можливість застосування запобіжного заходу саме щодо ОСОБА_6 , оскільки це прямо суперечить вимогам ст. 404 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3