26.06.25
Справа № 952/1016/24
Провадження № 1-кп/635/769/2025
У ХВ А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року с-ще. Покотилівка Харківської області

Колегія суддів Харківського районного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ;

прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого - ОСОБА_6 ;

захисника - ОСОБА_7 ;

представника потерпілих - ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні в залі Харківського районного суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, яке внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000931 від 24 вересня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000931 від 24 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 .

Колегія суддів зазначає, що 24.09.2024 слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області підозрюваному ОСОБА_11 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 22 год. 50 хв. 20.11.2024, без визначення розміру застави.

12.11.2024 виконуючим обов`язки керівника Красноградської окружної прокуратури, строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців тобто до 24.12.2024.

Повертаючись до клопотання прокурора, колегія суддів зазначає, що 17.12.2024 слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області підозрюваному ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 15.02.2025 включно, без визначення розміру застави. Причетність ОСОБА_9 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а їх належність, достовірність та достатність перевірена слідчим суддею. Судовій колегії не надано жодного доказу , який би вказував на необґрунтованість підозри щодо ОСОБА_9 , а тому немає підстав вважати її такою. У клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор також доводив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У клопотанні прокурора зазначено: « 1. п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_12 має можливість без пересуватися територією України безперешкодно та враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

Крім цього, враховуючи воєнний стан в державі ОСОБА_12 та те, що Харківська область перебуває в зоні бойових дій може змінити своє місця проживання.

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і погрожуючи свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин, що підтверджується фактом того, що він вчинив вбивство своєї дівчини та хлопця з яким вона підтримувала стосунки на очах людей, що знаходились поруч.

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинені злочини, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_6 незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження».

Перевіряючи наявність зазначених ризиків, колегія суддів зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання під вартою, проте обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд дійшов висновку про те, що суворість передбаченого покарання є не тільки суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а й необхідністю забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру кримінального правопорушення, по якому ОСОБА_13 висунуте обвинувачення та забезпечить охорону суспільного інтересу, зокрема шляхом стримування обвинуваченого та захисту громадян від можливих нових кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я.

Колегія суддів повторює, що для обрання або продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою достатньо одного ризику. З урахуванням наведеного у попередньому абзаці, суд вважає ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органу досудового розслідування або суду, доведеним. Водночас, колегія суддів на даному етапі вважає розгляд доведеності існування інших ризиків, недоцільним.

У клопотання прокурора також обґрунтована неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу. Розглянувши доводи прокурора, колегія суддів зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаному ризику, передбаченому п.1.ч.1 ст. 177 КПК України, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Водночас, у відповідності до п. 2) ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 не заперечував проти продовження строку тримання його під вартою. Захисник погодився з позицією свого підзахисного. Представник потерпілих також підтримав клопотання прокурора.

Враховуючи думку сторін кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що суворість передбаченого покарання є не тільки суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а й необхідністю забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру кримінального правопорушення, по якому ОСОБА_13 висунуте обвинувачення та забезпечить охорону суспільного інтересу, зокрема шляхом стримування обвинуваченого та захисту громадян від можливих нових кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я.

За сукупності наведених міркувань, з урахуванням вимог ст.178 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 197, 199, 331, 392 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 1 частиною 2 статті 115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 24 серпня 2025 року включно без визначення застави.

Строк дії ухвали визначити шістдесят днів, тобто до 24 серпня 2025 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для відома.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26 червня 2025 року о 16 год. 55 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3