Справа № 752/6966/25
Провадження № 1-кс/752/2681/25
У Х В А Л А

13 червня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представника заявника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0014666,

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0014666.

В обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2018 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1000га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,кадастровий номер::01:018:0115,та житловий будинок АДРЕСА_1 та заборонити відчужувати, розпоряджатися (використовувати) або змінювати вказане майно, яка належить ОСОБА_7 .

Представник заявника вказує, що останній є колишнім чоловіком ОСОБА_7 та на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2013 року визнано за ОСОБА_4 право власності на частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та житлового будинку загальною площею 239,3 м.кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на що, ОСОБА_4 є належним та повноправним власником вказаного нерухомого майна - як земельної ділянки, так і житлового будинку і має всі притаманні власнику права, обов`язки і гарантії непорушності права власності. Стверджував, що накладений ухвалою слідчого судді арешт обмежує його права , як власника на розпорядження належним йому майном. Крім того, звертав увагу слідчого судді на те, що ОСОБА_4 не є підозрюваним у межах кримінального провадження, а досудове розслідування у межах кримінального провадження №0014666 триває більше ніж 6 років. При цьому зазначав, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем права власності на нерухоме майно. З огляду на зазначене вище просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.12.2018 року у межах справи № 761/45935/18.

В судовому засіданні заявник клопотання ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали з підстав викладених у ньому, просили задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Прокурор зазначав, що незважаючи на досить тривалий строк проведення досудового розслідування, остаточне рішення у межах кримінального провадження не прийнято.

Вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0014666. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва - Голосіївською окружною прокуратурою міста Києва.

Органами досудового розслідування встановлено, що 13 червня 2008 року між ТзОВ «УніКредит Банк» (Банк) та ОСОБА_7 (Позичальник) було укладено Договір про іпотечний кредит № MRTG-30, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування 242000 євро під 10 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по Кредиту не пізніше 13 червня 2038 року.

В забезпечення виконання зобов`язань з боку ОСОБА_7 , взятих на себе за кредитним договором, між Банком та Позичальником 13 червня 2008 року було укладено Іпотечний договір № MRTG-30/S. На підставі Іпотечного договору Позичальник передала Банку в якості предмета іпотеки наступне нерухоме майно: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 13 червня 2008 року між Банком, Позичальником та ОСОБА_4 (громадянином Бельгії) було укладено Договір поруки № MRTG-30/Р, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язався перед Банком у повному обсязі відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором.

02 грудня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (Протокол № 3) та рішення єдиного акціонера Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк» (№ 4/12/2013) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого до ПАТ «Укрсоцбанк» передане все майно, майнові права та обов`язки, активи і капітал ПАТ «УніКредит Банк».

26 квітня 2018 року Загальними зборами акціонерів ПАТ «Укрсоцбанк» прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування Банку з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». АТ «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк».

ОСОБА_7 належним чином не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, в результаті чого в неї перед банком утворилась заборгованість.

Так, встановлено, що 20 вересня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі ОСОБА_8 , який діяв нібито на підставі довіреності № 233, виданої ПАТ «Укрсоцбанк» 18 вересня 2016 року, та ТОВ «ЛЕВЕЛЗ» () було укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 13 червня 2008 року № MRTG-30 та укладено договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 13 червня 2008 року № MRTG-30/S.

При цьому АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_8 (ІНН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) повноважень на представлення інтересів банку не надавав, а також вказана особа у трудових відносинах з банком не перебувала та не перебуває. Довіреність від банку не видавалась.

03 жовтня 2016 року між ТОВ «ЛЕВЕЛЗ» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 13 червня 2008 року № MRTG-30 і укладено договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 13 червня 2008 року № MRTG-30/S, а вже 05 жовтня 2016 року між ОСОБА_10 і громадянкою Бельгії ОСОБА_11 (мати ОСОБА_4 - майновий поручитель) було укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 13 червня 2008 року № MRTG-30 та укладено договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 13 червня 2008 року № MRTG-30/S.

Таким чином, органи досудового розслідування вважають, що невстановлені особи з використанням підроблених документів заволоділи майном та грошовими коштами банку.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.02.2023 року право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:018:0115, площею 0,1000 га, на праві спільної часткової власності зареєстровано за ОСОБА_4 .

03 грудня 2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було задоволено клопотання слідчого на накладено арешт на: земельну ділянку площею 0,1000га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,кадастровий номер::01:018:0115,та житловий будинок АДРЕСА_1 та заборонити відчужувати, розпоряджатися (використовувати) або змінювати вказане майно, яка належить ОСОБА_7 , із забороною відчужувати, розпоряджатися ( використовувати) або змінювати вказане майно.

Задовольняючи вказане клопотання, про накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:018:0115, і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя дійшов висновку про те, що вказана земельна ділянка та житловий будинок відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України, про що органом досудового розслідування у встановленому порядку було винесено постанову про визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що ухвалою Київського апеляційного суду від 03.04.2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 , в інтересах ОСОБА_4 зазначену вище ухвалу скасовано в частині заборони користуватися зазначеним майном.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені в ньому доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

При цьому, особа, яка звернулась із клопотанням не довів та не надав доказів які б спростовували обґрунтування обставинам встановленим слідчим суддею при накладенні арешту.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, не доказано необґрунтованість накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, та існують підстави для подальшого збереження арешту майна, при цьому слідчим суддею не встановлено, що даний захід кримінального провадження несе в собі надмірний тягар для особи, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.

Отже, оскільки заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вбачає правових підстав для скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий

суддя,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0014666, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1