Справа № 742/5756/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/475/25
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої та цивільного позивача - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000727 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , не заміжня, освіта вища, працює медичною сестрою Київської дитячої міської лікарні №1, раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

Стягнуто з ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь потерпілої ОСОБА_10 страхове відшкодування у розмірі 5219,83 грн та моральну шкоду в розмірі 260,99 грн.

Позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду.

Скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 24.07.2024 на транспортний засіб «HYUNDAI ELANTRA», р.н. НОМЕР_1 , ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 5571,30 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 20 липня 2024 року близько 11:00 години, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки HYUNDAI ELANTRA, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною автодороги Київ - Суми Юнаківка, в напрямку м. Суми, знаходячись між селами Знам?янка та Мазки Прилуцького району, за 1,5 км до повороту на під`їзну дорогу до с. Мазки, в порушення вимог п.2.3 та п.12.1 Правил дорожнього руху, проявила неуважність, неправильно оцінила дорожню обстановку яка склалась, тим самим створила своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, у результаті чого з`їхала на ліве відносно свого напрямку руху узбіччя, далі з`їхала в кювет, де автомобіль HYUNDAI двічі перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир вказаного транспортного засобу ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченої, кваліфікацію її дій, вид і розмір призначеного покарання, просив змінити вирок суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову, й стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 200000 грн, а також 40000 грн витрат на правову допомогу. Послався на те, що сума стягнутого судом з обвинуваченої на користь ОСОБА_10 морального відшкодування не є виправданою, обґрунтованою та пропорційною завданим моральним і фізичним стражданням потерпілої. Також вказав на безпідставну відмову суду у стягненні з обвинуваченої витрат на професійну правничу допомогу, понесену потерпілою, в сумі 40000 грн. Зазначив, що розмір гонорару, визначений Договором між ОСОБА_10 та АБ «Мельниченко та партнери», є фіксованим і не залежить від обсягу й конкретного складу дій адвоката. А подання опису виконаних робіт, у даному випадку, на думку апелянта, не було обов`язковим. Крім того, вказав, що законодавством не передбачено конкретного переліку документів, які підтверджують факт розрахунку з адвокатом, а також форми підтвердження факту оплати. На думку апелянта, якщо в Договорі про надання правової допомоги вказані розмір гонорару та відомості про фактичну їх оплату клієнтом, такі відомості є письмовими доказами проведення оплати гонорару.

Також, представник цивільного позивача ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду в частині залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_11 скасувати як незаконний та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 100000 грн. Посилається на те, що оскільки внаслідок вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення ОСОБА_11 завдано немайнової (моральної) шкоди, це є самостійною підставою для її звернення до суду з цивільним позовом у рамках кримінального провадження, незалежно від набуття останньою статусу потерпілої у кримінальному провадженні. Приписи ст.ст.128,129 КПК України зобов`язують за результатом розгляду кримінального провадження по суті, також прийняти рішення щодо заявленого цивільного позову в межах цього провадження. Вказав, що внаслідок скоєння обвинуваченою ДТП, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, проходила лікування. Неправомірними діями ОСОБА_9 їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в сильних фізичних та душевних стражданнях, нервовому стресі.

Заслухавши доповідь судді; представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги і просив їх задовольнити; думку прокурора, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, кваліфікація її дій, вид та розмір призначеного покарання в поданих апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_7 щодо необ`єктивного, несправедливого та неспівмірного обсягу страждань морального відшкодування, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Місцевим судом встановлено, що протиправними діями обвинуваченої ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 спричинена моральна шкода, оскільки вказана подія є беззаперечно психотравмуючою ситуацією для потерпілої, внаслідок перенесеного нею фізичного болю, емоційного струсу, тривоги за своє здоров`я, вимушених змін у звичайному способі життя та необхідних зусиллях для їх відновлення, так як протягом тривалого періоду вона не може працювати, продовжує лікування, що не є нормальним способом життя, тобто порушенням життєвого ритму. Між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням кримінального правопорушення) та заподіяною моральною шкодою потерпілому доведений причинний зв`язок і встановлена вбачається вина відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченої, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання колегії суддів, розмір стягнутого з ОСОБА_9 морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок протиправних дій обвинуваченої, та не підлягає збільшенню.

Відтак, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню у цій частині.

З приводу доводів апеляційної скарги представника цивільного позивача ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100 000 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.1 ст.61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

За змістом ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Виходячи із диспозиції ч.1 ст.286 КК України, предметом доказування у кримінальному провадженні, в частині завданої шкоди, є лише завдання середнього ступеня тяжкості тілесних ушкодження потерпілому.

Єдиною потерпілою у кримінальному провадженні, якій внаслідок діяння ОСОБА_9 щодо порушення правил дорожнього руху спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, є ОСОБА_10 .

Як убачається з Висновку експерта за №229 від 20.08.2024, при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні будь-які тілесні ушкодження. Діагноз: «Забій шийного, грудного, та поперекового відділу хребта. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку», які маються в наданій медичній документації відповідно примітки до п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», встановлені на основі суб`єктивних факторів і не підтверджуються об`єктивними відомостями, тому при оцінці ступеня тяжкості до уваги не приймалися (а.с.112-116).

Зі змісту Постанови старшого слідчого Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_13 від 26 вересня 2024 року про позбавлення осіб процесуального статусу потерпілого, убачається, що в ході досудового розслідування учасницю ДТП ОСОБА_11 було визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні. У подальшому було призначено і проведено судово-медичні експертизи. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №229 від 12.09.2024, у ОСОБА_11 відсутні будь-які тілесні ушкодження. А тому, було ухвалено рішення позбавити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , процесуального статусу потерпілої в даному кримінальному провадженні (а.к.п.121).

Відтак, як правильно вказав суд першої інстанції, заявлений ОСОБА_11 позов не випливає безпосередньо із пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, а обставини, які підлягають доказуванню під час розгляду позову, виходять за межі предмета доказування у кримінальному провадженні.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.24 постанови Пленуму ВСУ України від 02.07.2004 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» - не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, з роз`ясненням ОСОБА_11 права на захист майнових та немайнових прав у порядку цивільного судочинства.

За таких підстав, апеляційна скарга представника цивільного позивача ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в розмірі 40000 грн, з огляду на наступне.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

За змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правничу допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

Положення ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) передбачають:

- п.4 - договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

- п.6 - інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

- п.9 - представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Видами адвокатської діяльності (ст.19 цього Закону), зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі 607/4341/20).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №821/227/17, №726/549/19, №810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).

Інформація, яка міститься в акті виконаних робіт, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 638/7748/18).

У матеріалах кримінального провадження наявні Договір №384/24 про надання правової допомоги від 07.08.2024, укладений між потерпілою ОСОБА_10 та Адвокатським об`єднанням «Мельниченко та партнери» (а.к.п.142-143) та Опис робіт на виконання умов договору №384/24 від 07.08.2024 (а.к.п.145).

Проте, адвокатом ОСОБА_7 не надано жодного розрахунку вартості правових послуг, що підтверджує обсяг наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги у вказаному кримінальному провадженні, з урахуванням критеріїв дійсних адвокатських витрат, їх необхідності та розумності.

Відсутність розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, адвокатом не додані належні документи, які б свідчили про оплату гонорару, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення вимог представника потерпілої про стягнення із обвинуваченої ОСОБА_9 витрат на правову допомогу у розмірі 40000 грн.

Водночас, колегія суддів вважає за належне вказати, що вказані адвокатом ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю зазначеного кримінального провадження, а наданий ним обсяг послуг та витрачений час на надання таких послуг, перерахованих у розрахунку, не відповідає критерію реальності таких витрат і їх стягнення становитиме надмірний тягар для обвинуваченої.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 та представника цивільного позивача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4