Провадження №: 1-кп/336/1448/2025
У Х В А Л А

про призначення справи до судового розгляду

01 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №080001017 від 04.07.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», який перебуває на посаді майстра-номеру обслуги 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 25.12.2008 Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

- 08.05.2014 Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 187 КК України позбавлення волі строком на 3 роки,

- 10.08.2017 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 04.12.2019 Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднаний вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10.08.2017 з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 29.05.2019 - позбавлення волі строком на 5 років та 6 місяців з 06.03.2019;

- 02.05.2023 року Ленінським районний суд міста Кіровограда - звільнено від подальшого відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, умовно-достроково строком на 01 рік 04 місяці 04 дні;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

27 серпня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №080001017 від 04.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні із викликом учасників кримінального провадження. Також прокурор просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, мотивуючи тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. З приводу продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що хоче скоріше повернутися до лав Збройних Сил України, а тримання його під вартою вважає недоцільним.

Захисник просив призначити справу до судового розгляду. Щодо продовження дії запобіжного заходу заперечував і просив відмовити в клопотанні прокурора, мотивувавши тим, що обвинувачений є військовослужбовцем і має бажання проходити службу і тримання його під вартою є недоцільним.

Потерпілий проти призначення справи до судового розгляду не заперечував, щодо продовження дії запобіжного заходу поклався на думку суду.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Ознайомившись із матеріалами обвинувального акту, суд не встановив підстав для прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору, закриття провадження чи направлення обвинувальних актів до відповідного суду для визначення підсудності.

Розгляд справи слід здійснювати суддею одноособово, обставини справи не вимагають її судового розгляду в закритому судовому засіданні.

Ґрунтуючись на матеріалах кримінального провадження, необхідним є виклик учасників кримінального провадження, а саме прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого.

При вирішенні клопотання прокурора продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

В силу ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Виходячи із змісту ч. ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Як вбачається із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2025 на стадії досудового розслідування кримінального провадження обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.09.2025.

Зі змісту ухвали про застосування запобіжного заходу вбачається, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід, визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом (слідчим суддею на стадії досудового розслідування) були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Отже, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На теперішній час рівень раніше встановлених ризиків не зменшився, і сторонами кримінального провадження не приведено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про протилежне.

Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Суд також зазначає, що суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи сторони захисту про можливість відмови в продовженні дії запобіжного заходу, враховуючи, що обвинувачений є місцевим жителем і має постійне місце проживання, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання прокурора, наявності встановлених в ході розгляду клопотання ризиків не спростовано.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Наявність у підозрюваного місця проживання, не виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не засвідчують відсутність наміру переховування від слідства та суду.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

На стадії підготовчого судового засідання нових доказів про те, що ризики зменшились чи перестала існувати, суду не надано.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є, зокрема, тримання під вартою.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, вчинив злочин із застосуванням насильства, а також є військовослужбовцем і вчинив злочин під час дії воєнного стану, суд доходить висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За наведеного суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 314 316, 376, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України на 15.09.2025 року о 12:00 год., який відбудеться в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Справу розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 135-139 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 31 жовтня 2025 року включно.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту ухвали 02.09.2025.

Суддя ОСОБА_1