Номер провадження 1/754/3/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудних: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду,в режимі відеоконференції, клопотання підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного окремо, про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України,

в с т а н о в и в :

відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024 кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст.ст. 15 ч.2, 28 ч.2, 121 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст.ст. 15 ч.2, 28 ч.2, 121 ч.2 КК України, ОСОБА_6 за ст.ст. 15 ч.2, 28 ч.2, 121 ч.2, 126 ч.1 КК України, ОСОБА_7 за ст.ст. 15 ч.2, 28 ч.2, 121 ч.2, 125 ч.1 КК України, розподілена на суддю ОСОБА_1 .

Підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: інші обставини, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, що може мати наслідком порушення строку розгляду, передбаченого відповідним процесуальним законом. Розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду міста Києва №158.

Відповідно до п. 11 розділу ХІ КПК України (в ред. 2012 року ) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак, дана кримінальна справа, розглядається, в порядку КПК України (в ред. 1960 року).

Так, досудовим слідством у справі встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , приблизно наприкінці вересня 2011 року, у післяобідній час, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зловживання довірою незаконно заволодів майном ОСОБА_11 , завдавши потерпілому матеріальну шкоду, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , приблизно у вересні 2011 року, маючи умисел незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, знаходячись у невстановленому досудовим слідством місці, вирішив незаконно заволодіти грошовими коштами свого знайомого ОСОБА_11 шляхом зловживання його довірою.

З метою реалізації свого злочинного умислу на незаконне заволодіння майном ОСОБА_11 шляхом зловживання довірою, достовірно знаючи про намір останнього придбати мобільні телефони та комп`ютерну техніку, ОСОБА_4 , приблизно у вересні 2011 року, у невстановлений досудовим слідством день та час, при невстановлених досудовим слідством обставинах, запропонував своєму знайомому ОСОБА_11 за дешевшою ціною придбати два мобільні телефони марки «Ай-фон» та два комп`ютерні планшети «Ай-пед» за 18000 гривень, на що ОСОБА_11 погодився, не, підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_4 , після чого вони домовились про зустріч для передачі вказаної суми грошових коштів.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , приблизно у вересні 2011 року у невстановлений досудовим слідством день та час, прибув за місцем мешкання ОСОБА_11 , до квартири АДРЕСА_1 , де отримав від ОСОБА_11 гроші в сумі 18000 гривень, при цьому не маючи наміру на виконання досягнутої домовленості про придбання вказаних мобільних телефонів і комп`ютерної техніки, тим самим незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 , розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 18000 гривень.

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_4 , продовжуючи далі свої злочинні дії, 28 листопада 2011 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись на площадці сходів між десятим та одинадцятим поверхах« під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , вчинив замах на заподіяння ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, за попередньою змовою групою осіб, вчинене на замовлення, однак не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі за наступних обставин.

Так, у ОСОБА_4 , приблизно всередині листопада 2011 року, після незаконного заволодіння у вересні 2011 року грошовими коштами ОСОБА_11 , з метою неповернення йому вказаних грошових коштів виник умисел на заподіяння ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб.

З метою реалізації свого злочинного умислу на заподіяння ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 приблизно всередині листопада 2011 року, при невстановлених досудовим слідством обставинах, вступив у попередню злочинну змову з Корольовим В СІ на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 шляхом побиття, на замовлення, за грошову винагороду.

Після цього, ОСОБА_12 , приблизно в середині листопада 2011 року, а метою реалізації спільного з ОСОБА_4 злочинного плану на заподіяної тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , групою осіб, на замовлення, запропонував своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за грошову винагороду, на замовлення, заподіяти тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_11 , на що ОСОБА_6 з ОСОБА_7 погодились, вступивши з ОСОБА_13 та ОСОБА_4 у попередню злочинну змову.

28.11.2011, приблизно о 20 годині, згідно розробленого плану, ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_13 про зустріч цього ж дня о 20:20 год., біля торгівельного центру «Нова Лінія», розташованого по вул. Харківське Шосе, 168 в м. Києві, куди ОСОБА_12 повинен був прибути разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7

28.11.2011, приблизно о 20:30 год., ОСОБА_4 , знаходячись біля торгівельного центру «Нова Лінія», розташованого по вул. Харківське Шосе, 168 в м. Києві, зустрівся і ОСОБА_13 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та передав ОСОБА_14 гроші в сумі 1 000 грн. для розрахунку з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . У свою чергу ОСОБА_12 з отриманих від ОСОБА_4 грошей в сумі 1 000 грн., 500 грн. передав ОСОБА_6 , у якості завдатку за вчинення злочину стосовно ОСОБА_11 , а решту в сумі 500 грн., пообіцяв передати ОСОБА_7 після вчинення злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , 28.11.2011, приблизно о 21:00 год., спільно з ОСОБА_13 ОСОБА_6 і ОСОБА_7 прослідували до під`їзду № 2 житлового будинку АДРЕСА_2 та всі разом ліфтом піднялись на одинадцятий поверх. Знаходячись на загальному балконі одинадцятого поверху вказаного будинку, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_11 та запросив приїхати на зустріч, вказавши адресу вказаного будинку, нащо ОСОБА_11 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_4 погодився.

28.11.2011, приблизно о 21:40 год., ОСОБА_12 , згідно розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, ліфтом спустився на перший поверх та вийшов на вулицю, де знаходячись біля під`їзду № 2 вказаного будинку, став спостерігати за навколишньою обстановкою щоб у разі виникнення небезпеки повідомити про це ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7

28.11.2011, приблизно о 21:50 год., до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , у той час, коли ОСОБА_11 прибув до вказаного будинку на автомобілі таксі, ОСОБА_4 , згідно розробленого ним злочинного плану, зустрів його біля вказаного під`їзду будинку, після чого запросив зайти до будинку.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_11 піднялись ліфтом на десятий поверх будинку. Знаходячись на десятому поверсі ОСОБА_4 повів ОСОБА_11 сходами на одинадцятий поверх, де згідно раніше розробленого ОСОБА_4 злочинного плану чекали ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , які, у свою чергу, почувши, що ОСОБА_4 з ОСОБА_11 вже піднімаються сходами, стали спускатись сходами на зустріч.

28.11.2011, приблизно о 22 годині, у той час коли, згідно розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , знаходячись на площадці сходів між десятим та одинадцятим поверхами, наблизились до ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , наніс один удар кулаком ОСОБА_11 в обличчя, від чого ОСОБА_11 , з метою захисту, став тікати сходами донизу, а ОСОБА_6 з ОСОБА_7 стали його наздоганяти. Наздогнавши ОСОБА_11 на сходах між дев`ятим та десятим поверхами, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 один удар кулаком в область грудей. В цей час, потерпілий усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, став кликати на допомогу мешканців будинку та продовжив тікати сходами вниз, а ОСОБА_6 з ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 , який також спускався сходами вниз, стали його наздоганяти. Спустившись на сьомий поверх, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість бути викритими у вчиненні злочину та затриманими мешканцями будинку, стали спускатись ліфтом на перший поверх будинку.

Так, вчинивши всі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не довели злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки потерпілий ОСОБА_11 втік.

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_4 , продовжуючи далі свої злочинні дії, 28.11.2011, приблизно о 22:10 год., знаходячись на другому поверсі під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , вчинив напад на ОСОБА_11 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого (розбій), із заподіянням ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 28.11.2011, приблизно о 22:05 год., після вчинення разом з неповнолітніми ОСОБА_6 . ОСОБА_7 замаху на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ліфтом спустився з сьомого на другий поверх під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , після чого разом з ОСОБА_7 вийшов на площадці другого поверху вказаного будинку, а ОСОБА_6 ліфтом спустився перший поверх. Знаходячись на площадці сходів другого поверху ОСОБА_4 з ОСОБА_7 побачили ОСОБА_11 , який дзвонив у дзвінки квартир мешканців другого поверху вказаного будинку та кликав допомогу, після чого, ОСОБА_7 , з метою не бути затриманим за вчинення злочину мешканцями будинку, вибіг на загальний балкон другого поверху звідки зістрибнув на землю біля будинку і втік. Побачивши, що на дзвінки та крики ОСОБА_11 про допомогу ніхто з мешканців будиш не реагує, у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення нападу на ОСОБА_11 , з метою заволодіння його майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення нападу на ОСОБА_11 , з метою заволодіння його майном, ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_11 і став наносити йому удари руками у різні частини тіла. В цей час потерпілий ОСОБА_11 став чинити опір ОСОБА_4 захищаючись від ударів останнього. Усвідомлюючи, що таким чином подолати опір ОСОБА_11 та заволодіти його майном він не зможе ОСОБА_4 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, дістав з кишені ніж, лезом якого умисно став наносити ОСОБА_11 численні удари у різні частини тіла.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 148/2970/2 від 12.01.2012, було спричинено наступні тілесні ушкодження:

колото-різана рана у лобній ділянці по центру та зліва, від якої відходить раньовий канал із ушкодженням по ходу м`яких тканин кістки, що підлягає;

різана рана, що розповсюджується з верхнього повіка правого ока на лобно-скроневу ділянку зліва, з ушкодженням м`яких тканин та носової кістки;

колото-різана рана у лівій скроневій ділянці, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу поверхонь скроневої артерії, лівої скроневої кістки;

колото-різана рана у лівій щічній ділянці, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу артерії обличчя, лівої верхньої щелепи;

різані рани у лівій щічно-виличній ділянці, з проникненням у переддверря роту та ушкодженням м`яких тканин;

різані рани в ділянці носа та рота зліва, з ушкодженням м`яких тканин;

різана рана в ділянці тіла нижньої щелепи зліва, з ушкодженням м`яких тканин;

різана рана у правій щічній ділянці з проникненням у переддверря рота та ушкодженням м`яких тканин, різана рана язика;

наскрізне колото-різане поранення, яке розповсюджується з лівої передньо-бокової поверхні шиї та закінчується у нижній третині шиї з права, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу м`яких тканин, лівої зовнішньої яремної судини, верхньої щитовидної артерії, щитовидного хряща;

колото-різана рана в ділянці правого плеча, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу м`яких тканин;

наскрізне колото-різане поранення: лівого плеча та ліктьової ямки, лівого плеча - з відходженням раньового каналу та ушкодженням м`яких тканин;

різана рана передньої поверхні грудей з права з ушкодженням м`яких тканин;

крововиливи м`яких тканин у зоні ушкоджень та по ходу раньових каналів.

Увесь вищеописаний комплекс ушкоджень, що супроводжується загрозливими для життя явищами та обумовив смерть потерпілого - має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

садна в області лоба справа.

Характер та морфологія даних ушкоджень свідчить про те, що вони виникли від дії тупого предмета(ів) з обмеженою поверхнею контакту, не виявивши своїх індивідуальних особливостей в ушкодженнях. Дані ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Подолавши таким способом опір ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , з метою доведення до кінця свого злочинного умислу на заволодіння майном ОСОБА_11 , з метою обернення на свою користь для особистого збагачення, дістав з кишені одягу ОСОБА_11 мобільний телефон «Айфон 3 Джі», вартістю 4 000 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС» номер НОМЕР_1 , вартістю 100 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 200 грн., незаконно заволодівши майном потерпілого ОСОБА_11 , чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4 300 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись майном потерпілого на власний розсуд.

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_4 , продовжуючи далі свої злочинні дії, 28.11.2011, приблизно о 22:15 год., знаходячись на другому поверсі під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , з корисливих мотивів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 28.11.2011, приблизно о 22:05 год., після вчинення разом з неповнолітніми ОСОБА_6 . ОСОБА_7 замаху на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ліфтом спустивсь і сьомого на другий поверх під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , після чого разом з ОСОБА_7 вийшов на площадці другого поверху вказаного будинку, а ОСОБА_6 ліфтом спустився а перший поверх. Знаходячись на площадці сходів другого поверху ОСОБА_4 з ОСОБА_7 побачили ОСОБА_11 , який дзвонив у дзвінки квартир мешканців другого поверху вказаного будинку та кликав на допомогу, після чого, ОСОБА_7 , з метою не бути затриманим за вчинення злочину мешканцями будинку, вибіг на загальний балкон другого поверху звідки зістрибнув на землю біля будинку і втік. Побачивши, що на дзвінки та крики ОСОБА_11 про допомогу ніхто з мешканців будинку не реагує, у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення нападу на ОСОБА_11 , з метою заволодіння його майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення нападу на ОСОБА_11 , з метою заволодіння його майном, ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_11 і став наносити йому удари руками у різні частини тіла. В цей час потерпілий ОСОБА_11 став чинити опір ОСОБА_4 , захищаючись від ударів останнього. Усвідомлюючи, що таким чином подолати опір ОСОБА_11 та заволодіти його майном він не зможе, у ОСОБА_4 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів.

З метою реалізації свого злочинного умислу на умисне вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , усвідомлюючи наслідки своїх злочинних дій та бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , дістав з кишені ніж, лезом якого умисно став наносити ОСОБА_11 численні удари у життєво-важливі органи, внаслідок яких ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №148/2970/2 від 12.01.2012, було спричинено наступні тілесні ушкодження:

колото-різана рана у лобній ділянці по центру та зліва, від якої відходить раньовий канал із ушкодженням по ходу м`яких тканин кістки, що підлягає;

різана рана, що розповсюджуюся з верхнього повіка правого ока на лобно-скроневу ділянку зліва, з ушкодженням м`яких тканин та носової кістки;

колото-різана рана у лівій скроневій ділянці, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу поверхонь скроневої артерії, лівої скроневої кістки;

колото-різана рана у лівій щічній ділянці, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу артерії обличчя, лівої верхньої щелепи;

різані рани у лівій щічно-виличній ділянці, з проникненням у переддверря роту та ушкодженням м`яких тканин;

різані рани в ділянці носа та рота зліва, з ушкодженням м`яких тканин;

різана рана в ділянці тіла нижньої щелепи зліва, з ушкодженням м`яких тканин;

різана рана у правій щічній ділянці з проникненням у переддверря рота та ушкодженням м`яких тканин, різана рана язика;

наскрізне колото-різане поранення, яке розповсюджується з лівої передньо-бокової поверхні шиї та закінчується у нижній третині шиї з права, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу м`яких тканин, лівої зовнішньої яремної судини, верхньої щитовидної артерії, щитовидного хряща;

колото-різана рана в ділянці правого плеча, з відходженням раньового каналу та ушкодженням по ходу м`яких тканин;

наскрізне колото-різане поранення: лівого плеча та ліктьової ямки, лівого плеча - з відходження раньового каналу та ушкодженням м`яких тканин;

різана рана передньої поверхні грудей з права з ушкодженням м`яких тканин;

крововиливи м`яких тканин у зоні ушкоджень та по ходу раньових каналів.

Увесь вищеописаний комплекс ушкоджень, що супроводжується загрозливими для життя явищами та обумовив смерть потерпілого - має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Між даним комплексом ушкоджень у вигляді множинних різаних та колото-різаних поранень голови, шиї, грудей, верхніх кінцівок та причиною настання смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Смерть ОСОБА_11 настала в результаті множинних різаних та колото-різаних поранень голови, шиї, грудей, верхніх кінцівок, що супроводжувались кровотечею, що призвела до розвитку масивної крововтрати, геморагічного шоку.

садна в області лоба справа.

Характер та морфологія даних ушкоджень свідчить про те, що вони виникли від дії тупого предмета(ів) з обмеженою поверхнею контакту, не виявивши своїх індивідуальних особливостей в ушкодженнях. Дані ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Так, дана кримінальна справа перебуває на стадії судового розгляду.

24.03.2025, до початку судового слідства, підсудні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, звернулись до суду із клопотанням про звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальну справу по їх обвинуваченню закрити. Свої клопотання мотивували тим, що обставини злочинів, які їм інкримінують, мали місце 28.11.2011, а тому на момент розгляду кримінальної справи стосовно них в суді сплинув передбачений законом строк давності притягнення їх до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.ст. 15 ч.2, 28 ч.2, 121 ч.2 КК України, за якими обвинувачується ОСОБА_5 та ст.ст. 15 ч.2, 28 ч.2, 121 ч.2, 126 ч.1 КК України, за якими обвинувачується ОСОБА_6 . Просять, кожен окремо, звільнити їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальну справу. Суть обвинувачення та право заперечувати проти закриття кримінальної справи з цієї підстави їм відомо та зрозуміло.

Інші учасники попереднього судового розгляду не заперечили проти задоволення клопотання підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Заслухавши доводи підсудних, захисника ОСОБА_9 , думку прокурора, підсудних, захисників, дослідивши матеріали кримінальної справи в частині обвинувального акту, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі Закону України про амністію чи акта помилування. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Положеннями ст. 49 КК України передбачені строки застосування інституту давності, де в частині першій пункті другому вказано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; в частині першій пункті третьому вказано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; в частині першій пункті п`ятому вказано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до класифікації злочинів (ст. 12 ч.ч. 2, 3, 5 КК України) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання; злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років; особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі.

Санкцією ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років., а тому відповідно до ст. 12 ч. 5 КК України даний злочин відноситься до тяжкого злочину, до якого може бути застосовано ст. 49 ч. 1 п. 4 КК України.

Враховуючи те, що датою вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2, в якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є 28.11.2011, а тому строк притягнення до відповідальності закінчився 28 листопада 2011 року.

Санкцією ст. 126 ч. 1 КК України, передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року,, а тому відповідно до ст. 12 ч. 2 КК України даний злочин відноситься до злочину невеликої тяжкості, до якого може бути застосовано ст. 49 ч. 1 п. 1 КК України.

Враховуючи те, що датою вчинення злочину, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 є 28.11.2011, а тому строк притягнення до відповідальності закінчився 28 листопада 2013 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», з якої вбачається, що закриття кримінальної справи із звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише у разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ст. 44 ч. 1 КК України. Відповідно до п. 8 вказаної постанови слідує, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України (в ред. 1960 року), таке звільнення є обов`язковим за винятком випадку застосування давності, передбаченого ст. 49 ч. 4 КК України.

В даному випадку діяння, передбачені ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2 КК України, які інкримінують підсудному ОСОБА_5 , та ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2, 126 ч. 1 КК України, які інкримінують підсудному ОСОБА_6 , у відповідності до класифікації злочинів, є злочинами невеликої тяжкості та тяжкими злочинами, з дня вчинення яких - 28.11.2011, минув відповідний період (за ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2 КК України - десять років, за ст. 126 ч. 1 КК України - два роки).

Аналізуючи зазначене, суд, вважає, що підсудними виконані три умови застосування інституту давності притягнення до кримінальної відповідальності, а саме:

- закінчився зазначений у законі строк;

- підсудні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не вчинили протягом десятирічного строку нового злочину;

- не ухилялись від слідства та суду.

Крім того, самі підсудні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен окремо, просять застосувати до них вказаний судом інститут давності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кожному окремо, зрозуміло суть обвинувачення у кримінальній справі №02-22507 про вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2, 126 ч. 1 КК України, їх право, кожного окремо, на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів на підставі ст. 49 КК України та право, кожного окремо, заперечувати проти закриття кримінальної справи з цієї підстави.

Крім того, судом встановлено, що злочини у яких обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не відноситься до категорій злочинів, згаданих законодавцем у ст. 49 ч.ч. 4, 5 КК України.

Провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 7-1 ч. 1 п. 5 КПК України (в ред. 1960 року)).

Нормою ст. 11-1 ч. 2 КПК України (в ред. 1960 року) передбачено, що суд в судовому засіданні за наявності підстав передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ст. 248 ч. 1 КПК України (в ред. 1960 року), при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотань підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та звільнення їх, кожного окремо, від кримінальної відповідальності, згідно ст. 49 КК України і закриття кримінальної справи стосовно них.

В обґрунтування висновків про наявність підстав для застосування норм ст. 49 КК України, про безумовний характер інституту звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26.03.2020 (ЄУНС730/67/16-к) та від 17.06.2020 (ЄУНС 598/1781/17), відповідно до яких звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди потерпілому, щирого каяття, невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, за результатами розгляду клопотань підсудних, суд прийшов до висновку про те, що визначені ст. 49 ч.1 п.п. 2, 4 КК України умови при розгляді клопотань підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дотримано, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотань і звільнення підсудного ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2 КК України на підставі ст. 49 ч. 1 п. 4 КК України, а ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2, 126 ч. 1 КК України, на підставі ст. 49 ч. 1 п.п. 2, 4 КК України.

З огляду на системний аналіз норм КПК України (в ред. 1960 року), суд дійшов висновку, що цивільні позови потерпілих до підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не підлягають розгляду у випадках закриття кримінальної справи як на досудовому слідстві, так і в суді, а тому залишає їх без розгляду, та одночасно роз`яснює потерпілим їх право пред`явити аналогічні позови в порядку цивільного судочинства, що відповідає вимогам ст. 28 КПК України (в ред. 1960 року), оскільки закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у ст. 7-1 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Під час досудового слідства підсудному ОСОБА_6 , постановою заступника начальника відділу СУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_15 від 23.01.2012 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд (Т. № 6, а.с. 213-214).

Під час досудового слідства підсудному ОСОБА_5 , постановою слідчого Дарницького РУ ГУ МВС України к м. Києві ОСОБА_16 від 09.12.2011 застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (Т. № 6, а.с. 63).

Враховуючи положення ст. 248 ч. 1 КПК України (в ред. 1960 року), зокрема те, що при закритті справи, скасовуються запобіжні заходи, тому запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді підписки про невиїзд підлягає скасуванню.

Згідно ст. 349 КПК України (в ред. 1960 року), апеляція, подається через суд, який постановив постанову, протягом п`ятнадцяти діб з моменту проголошення.

Керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст.ст. 7-1, 11-1, 244, 248 КПК України (в ред. 1960 року), суд -

п о с т а н о в и в :

клопотання підсудного ОСОБА_5 - задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 ч. 1 п. 4 КК України.

Кримінальну справу № 02-22507 стосовно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2 КК України - закрити.

Клопотання підсудного ОСОБА_6 - задовольнити.

ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 ч. 1 п.п. 2, 4 КК України.

Кримінальну справу № 02-22507 стосовно ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 2, 28 ч. 2, 121 ч. 2, 126 ч. 1 КК України - закрити.

Цивільні позови потерпілих в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілим, що вони мають право пред`явити аналогічні позови в порядку цивільного судочинства, що відповідає вимогам ст. 28 КПК України (в ред. 1960 року), оскільки закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у ст. 7-1 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, застосований постановою слідчого Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_16 від 09.12.2011 стосовно ОСОБА_5 - скасувати.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, застосований постановою заступника начальника відділу СУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_15 від 23.01.2012 стосовно ОСОБА_6 - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти діб з моменту оголошення, а особам які не прибули у судове засідання - в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя : ОСОБА_1