Пересипський районний суд міста Одеси Справа № 523/9738/25
Провадження №1-кп/523/1393/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2025 року

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарей судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника адвковата ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000433 від 23.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Чорна Окнянського району Одеської області, українеця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, працевлаштований фрезерувальником на ТОВ «Еверласт», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду встановлено, що 23 березня 2025 року о 08:00 годині тимчасово виконуючий обов`язків командира роти № 4, батальйону № 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , перебуваючи у поліцейському однострої та отримавши табельну вогнепальну зброю, заступив на службу у складі патруля «Океан 451» спільно з інспектором взводу № 1 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України рядовим поліції ОСОБА_8 , по забезпеченню публічної безпеки та порядку, попередженню та припиненню кримінальних та адміністративних правопорушень на маршрутах патрулювання, первинне реагування на повідомлення про правопорушення (у тому числі ті, що надходять на планшет), самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством, здійсненню превентивних поліцейських заходів, а також регулюванню дорожнього руху та здійсненню контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Під час несення служби, 23 березня 2025 року о 16 год. 40 хв., старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , патрулюючи спільно з інспектором взводу № 1 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України рядовим поліції ОСОБА_8 , та екіпажом «Океан 452» в складі якого знаходилися поліцейський взводу №2 роти №4 батальйону №2 УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_9 та інспектор взводу № 2 УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_10 , проїжджаючи повз буд.116, по вул. Лиманній, м. Одеса, побачили, що відбулась дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля марки «AUDI» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , біля якого також виявлено громадянина ОСОБА_7 .

На виконання своїх службових обов`язків працівник патрульної поліції ОСОБА_5 , одягнутий в поліцейський однострій встановлено зразка зі спеціальним жетоном на видному місці, намагався поспілкуватися з ОСОБА_7 задля встановлення обставин події, однак останній, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно та зухвало, висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, принижуючи їх честь та гідність, на їх зауваження не реагував.

Під час спілкування з ОСОБА_5 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції.

З цією метою ОСОБА_7 , розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень поліцейському, при виконанні ним своїх службових обов`язків, наблизився до ОСОБА_11 та умисно, одночасно наніс удар долонями обох рук по голові в області вух, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, у формі струсу головного мозку, забою м`яких тканин скроневих ділянок з обох сторін, які не були небезпечними для життя, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При допиті обвинувачений ОСОБА_7 , провину визнав в повному обсязі, та пояснив, що 23.03.2025 року, близько 16:00 години, він потрапив в ДТП. Було здійснено виклик патрульної поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення. Поки він чекав на співробітників поліції, він вжив склянку пива. Після приїзду співробітників поліції, він вже перебував в стані алкогольного сп`яніння, та на підставі цього у обвинуваченого виник конфлікт із співробітниками поліції, зокрема з потерпілим ОСОБА_5 . В ході цього конфлікту він наніс потерпілому удари руками в область голови, вуха.

Потерпілий в судовому засіданні, підтвердив вищезазначені обставини та повідомив суд, що не має претензій до обвинуваченого, та що шкоду йому відшкодовано, просив суд призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_7 , своєї провини в інкримінованому йому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 345 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 345 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретних норм КК України, а саме передбачених ч.2 ст.345 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_7 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, відшкодування завданої шкоду

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, позицію потерпілого, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_7 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не значиться, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має постійне місця мешкання, раніше не судимий, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов, з огляду на відшкодування завданої шкоди, слід залишити без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 , виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 3 п. 2 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві, захинику та ОСОБА_7 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

Суддя Пересипського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1