Справа №337/1523/24
Номер провадження 1-кп/337/88/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

особи, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, незаміжньої, малолітніх осіб на утриманні не має, не працевлаштованої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в період часу з 27.04.2023 по 01.02.2024, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , у ході конфліктів зі своєю бабусею ОСОБА_6 , не усвідомлюючи та не керуючи своїми діями систематично вчиняла відносно останньої домашнє насильство психологічного характеру.

Так, 27.04.2023 о 12:10 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї бабусі ОСОБА_6 , а саме висловлювалась образливими словами,

кричала, вела себе не адекватно. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 20.05.2023 о 08:30 год. ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , а саме вночі вигнала її з квартири та не впускала, штовхала, від чого остання впала. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2023 ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 09.08.2023 об 11:00 год., ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 домашнє насильство психологічного характеру ображала її нецензурною лайкою, виганяла з квартири. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 1.08.2023 ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 01.02.2024 приблизно об 11:00 год., ОСОБА_5 виявляючи ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом особистості, параноїдний синдром, не усвідомлюючи та не керуючи своїми діями, перебувала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перебування у зазначеному місці у ОСОБА_5 виникло бажання, спрямоване на вчинення домашнього насильства відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , з якою остання перебуває у сімейних відносинах. Після чого, ОСОБА_5 , в силу свого психічного захворювання, не усвідомлюючи та не маючи можливості керувати своїми діями, вчинила психологічне насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , з якою перебуває у сімейних відносинах, а саме вчинила сварку, в ході якої кричала, нецензурно висловлювалась та ображала ОСОБА_6 , чим спричинила психологічний біль та страждання (підвищене почуття страху за своє життя), емоційну залежність та відчуття погіршення якості життя.

15 березня 2024 року в провадження Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали клопотання слідчого СВ ВП№5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000126 від 2 лютого 2024 року відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України.

Дане кримінальне провадження було розглянуте у присутності ОСОБА_5 , як особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, з участю його захисника адвоката ОСОБА_4 , тим самим суд забезпечив право ОСОБА_5 на рівність у процесуальних правах, згідно вимог ст.10 КПК України та права на справедливий суд відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, зазначаючи, що є всі законні підстави для застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5 , оскільки її хвороба не дозволяє їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала щодо застосування примусового лікування та направлення до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги, пояснила, що жодного насилля проти бабусі вона не вчиняла, у неї все гарно, не треба лізти їй в голову, психіатри та психологи її не знають, а тому незрозуміло чому вони зробили такий висновок, напевне, вони перегоріли на роботі та їх самих слід лікувати; це діагноз не її, а самих психіатрів та психологів, це все зроблено навмисно, щоб заволодіти її житлом.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні, щодо застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги не заперечив.

Потерпіла ОСОБА_6 , 1936 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть.

Вислухавши доводи учасників провадження, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до наступного.

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

У кримінальному провадженні підтверджено вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ст.126-1 КК України та необхідність застосування до нього такого виду примусового заходу медичного характеру обґрунтовується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 та її покійної бабусі ОСОБА_6 . Спочатку ОСОБА_5 мешкала окремо від бабусі, приїжджала до неї з чоловіком у гості, привозила харчі. У 2020-2022 роках ОСОБА_5 переїхала до бабусі. Спочатку нічого поганого не відбувалося, а потім життя стало нестерпним. В вересні 2022 року ОСОБА_5 відкрила в квартирі газ, намагалася підірвати квартиру, вкоротити собі віку. ІІ відправили на лікування. Після лікування між бабусею та ОСОБА_5 почалися постійні сварки. ОСОБА_5 ображала її, била, не давала їсти. Звинувачувала у тому, що та винна, що вона розлучилася з чоловіком та в тому, що її зґвалтували усім під`їздом. ОСОБА_6 не могла за себе постояти, вона погано бачила та пересувалася, тому звала на допомогу, служби не могли нічого вдіяти. Взимку 2022 року під час конфлікту бабуся виповзла до під`їзду, кричала на допомогу, бо ОСОБА_5 запихала їй до порожнини рота картоплю та ковбасу, а та не могла прожувати, давилася. ОСОБА_9 знову поклали на лікування. Повернувшись з лікування ОСОБА_10 , сварки з їхньої квартири ніколи не замовкали - коли ставало тихо та було не чути ОСОБА_6 це вже на насторожувало. Коли вони приходили до них, ОСОБА_9 влаштовувала скандал, а на бабусю неможливо було дивитися без сліз. Вона могла бути без жодного одягу або в одному дитячому чепчику, вимазана у фекаліях, а ОСОБА_9 відповідала, що це її вибір, бабуся так подобається робити. Кормила ОСОБА_9 бабусю з консервної банки, пити не давала. Могла поставити стакан з водою на відстані, щоб та повзла до нього, бо не могла ходити. ОСОБА_6 коли могли, підгодовували сусіди. ОСОБА_9 забирала їжу, що приносили. Сама бабуся скаржилася на неї, просила покормити, щоб ОСОБА_9 не забрала харчі. Бабуся висохла в мумію, вона не могла навіть самостійно пити: лише вмочувала пальці у воду та смоктала. Спала бабуся на дерев`яних дошках, без постільної білизни. ОСОБА_9 не давала їй спати, обливала ліжко водою. Поліцію сусіди викликали постійно, вони навіть не хотіли приїжджати. 01.02.2024 року знову був конлікт, в ході якого ОСОБА_5 кричала на бабусю нецензурною лайкою, ображала її, штовхала. Душила. Бабуся плакала, тому викликали поліцію. Коли ОСОБА_6 виносили після смерті, вона була схожа на засохлу мумію. Після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_9 продовжує поводитися агресивно, каже, що вони бажають забрати у неї житло. ОСОБА_5 мешкає на першому поверсі, наприкінці 2024 року у підвалі під`їзду з стелі ( під її квартирою текла вода), ОСОБА_9 двері не відчиняла. Викликали поліцію, коли ОСОБА_9 двері відчинила, у квартирі по литиці було води. У ОСОБА_9 не має в квартирі ванної та раковин, вона відчиняє кран, набирає воду у ємкість, потім виливає її на підлогу, також вода з крану може литися на підлогу, в квартирі цвіль. ОСОБА_5 нічого слухати не бажає, на зауваження реагує нецензурною лайкою, проявляючи агресію.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є головою ОСББ «Новгородська 20» . ОСОБА_5 знає багато років з того часу, як вона переїхала жити до своєї бабусі. Мешкали вони на першому поверсі, а він на 6, в квартирі АДРЕСА_2 . Спочатку нічого дивного в поведінці не було, але після її розлучення, остання стала поводитися неадекватно, розводила багаття у під`їзді, потім хотіла вкоротити віку, включала газ, бажаючи підірвати квартиру. На крики її бабусі ОСОБА_12 прибігли сусіди, викликали поліцію, лікарів, ОСОБА_5 забрали на лікування. Місяць-два вона була на лікування. Коли повернулася, то спочатку усе було тихо. Потім ОСОБА_5 почала сваритися з бабусею, не давала їй життя, жила на її пенсію, бабусю не годувала, не давала води, знущалася над нею. З квартири постійно було чути бабусині крики. Коли вона мовчала, це вже насторожувало. Бабуся майже не бачила, погано пересувалася. Листоноша запрошувала його як свідка, коли приносила пенсію. Частину пенсії бабуся приховувала, іншу віддавала ОСОБА_9 . Бабуся постійно скаржилася, що хоче їсти, онука її не годує, що ОСОБА_9 знущається з неї, штовхає, обливає водою. Мешкали вони вдвох, тому сусіди викликали поліцію, скаржилися до служб, але служби повідомляли, що в квартирі ще зареєстровані онуки, тому узяти бабусю під опіку неможливо. Бабуся виходила подихати в коридор, сиділа на сходах, просила їсти, води. Інколи ОСОБА_9 зачиняла двері та не впускала її до квартири. Бабуся втратила вагу, висохла, була схожа на скелет. Той диван, на якому спала бабуся , викинули, бо він був в непридатному стані, нового ліжка не купили, бабуся спала на кучі сміття. Квартплатню вона не здійснювала, борги величезні. ОСОБА_5 лікували двічі, коли вона включила газ та коли намагалася в коридорі «нагодувати» бабусю на сходах, наздоганяючи її та запихаючи до рота картоплю, яку та не могла ковтнути. ОСОБА_9 поводилася неадекватно, лаялася неписемними виразами. Після смерті бабусі, ОСОБА_9 поздавала вану та раковини, затоплює квартиру, агресивно поводилася до сусідів, які скаржилися на затоплення.

Покази допитаних свідків є послідовними та логічними, повністю узгоджуються між собою та відповідають змісту досліджених у судовому засіданні письмовим доказам.

Так, відповідно до Протоколу від 1 лютого 2024 року від ОСОБА_6 була прийнята заява щодо вчинення відносно неї систематичних дій насильницького характеру з боку онуки ОСОБА_5 за місцем їхнього проживання

За змістом Протоколу огляду предмета від 5 лютого 2024 року під час слідчої дії були оглянути відеозаписи, надані свідком ОСОБА_8 , які вона робила самостійно. Під час перегляду якого вбачається , що за адресою: АДРЕСА_1 перебувають ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , невідома особа (листоноша) та свідок ОСОБА_8 , що здійснює відео зйомку на власний телефон. ОСОБА_5 поводить себе неадекватно, висловлюється нецензурною лайкою, перешкоджає отриманню потерпілою пенсії. ОСОБА_6 скаржиться присутнім, що ОСОБА_5 постійно її ображає, не дає їсти, плює на неї, била по голові, по плечам, рукам, внаслідок чого вона навіть не може підняти руку, постійно вимагає гроші. На голові потерпілої вбачаються сліди плювків на волоссі та на хустці

Відповідно до висновку психолога за результатами опитування ОСОБА_6 , 1936 року народження: конфліктна ситуація між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є психотравмуючим фактором для особи похилого віку ОСОБА_6 . Виходячи з циклічності та систематичності проявів насильницьких дій закріплюється руйнівний вплив ситуацій психологічного насильства з боку ОСОБА_5 до своєї бабусі ОСОБА_6 , призводить до зміни в фізичному та емоційному стані, особистисних якостях. Поведінкових проявах, є перешкодою включення до соціального функціонування як особистості. Внаслідок дій ОСОБА_5 до ОСОБА_6 виникли психологічні біль та страждання (підвищене почуття страху за своє життя), емоційна залежність та відчуття погіршення якості життя. ОСОБА_6 не здатна захистити себе, потребує психологічної підтримки та допомоги.

За змістом постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 (ЄУН 337/2469/23) ОСОБА_5 27.04.2023 об 12:10 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї бабусі ОСОБА_6 , а саме висловлювалась образливими словами,

кричала, вела себе не адекватно, своїми діями вчинила правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На ОСОБА_5 накладено стягнення у вигляді громадських робіт на строк 35 годин.

За змістом постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2023 року (ЄУН 337/2823/23) ОСОБА_5 , 20.05.2023 о 08:30 год. ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , а саме вночі вигнала її з квартири та не впускала, штовхала, від чого остання впала, своїми діями вчинила правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. На ОСОБА_5 накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

За змістом постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року (ЄУН 337/4580) ОСОБА_5 , 09.08.2023 об 11:00 год., ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 домашнє насильство психологічного характеру ображала її нецензурною лайкою, виганяла з квартири. своїми діями вчинила правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. На ОСОБА_5 накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Інші докази стороною обвинувачення для дослідження у судовому засіданні не надавалося.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення суспільно-небезпечного діяння при описаних у вироці обставин у судовому засіданні доведена повністю.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку письмових доказів із показами свідків, суд вважає, що досліджені докази відповідають вимогам передбаченим ст. 85-87 КПК України, і в повному обсязі доводять причетність ОСОБА_5 до вчинення суспільно-небезпечного діяння за наведених у вироку обставин.

Вище досліджені процесуальні джерела доказів, суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення , передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності, погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта за № 77 від 19.02.2024 ОСОБА_5 у період інкримінованих їй правопорушень виявляла та виявляє у теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом особистості, параноїдний синдром. Отже, вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час вона також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно ч. 2ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки.

До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно із ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі та лікування у примусовому порядку. Згідно поданих прокурором документів, слідує, що ОСОБА_5 раніше не судима, з 2021 перебувала на лікуванні в КНП «ОКЗ НПД» ЗОР», де перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «Шизофренія. Параноїдна форма, період спостереження. Афективно-маячний синдром».

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України, суд визнавши доведеним, що особа вчинила суспільне небезпечне діяння у стані неосудності, вважає, що до ОСОБА_5 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, оскільки на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме в період 30 травня 2023 року по 01 лютого 2024 року вона перебувала у неосудному стані, у зв`язку із психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом особистості, параноїдний синдром - отже, вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Судові витрати за проведення психіатричної експертизи віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 92, 93, 94 КК України, ч. 2 ст. 292, ст.ст. 369-372, 503, 512, 513 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП№5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000126 від 2 лютого 2024 року відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, незаміжньої, малолітніх осіб на утриманні не має, не працевлаштованої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речовий доказ:

- ДВД-диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1