Справа № 502/524/23
УХВАЛА

30 червня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кілія,

обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001417 від 08.12.2021 року відносно:

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 310 КК України;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 та ч. 2 ст. 310 КК України;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 310 КК України;

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень,

передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні з розгляду даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що обвинувачений вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення за які передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим може здатися до спроб переховуватися від суду. Крім того обвинувачений може продовжити займатись злочинною діяльністю, оскільки не має постійної роботи і, відповідно джерела доходів, в зв`язку з чим підстави для зміни застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_16 проти задоволення клопотання заперечували, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню чи вчиняти нові злочини. Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання та на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх осіб, тобто міцні соціальні зв`язки за місцем проживання. На підставі викладеного, просять суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації проживання. Окрім того, просили суд зменшити розмір застави.

Інші учасники процесу підтримали позицію обвинуваченого та захисника.

Заслухавши заявлене прокурором клопотання та думку інших учасників процесу, судом встановлено наступне.

На досудовому слідстві ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Статтею 177 КПК України передбачено, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення за які передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), № 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), № 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Відповідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Враховуючи тривалість розгляду справи, наявність у обвинуваченого на утриманні двох неповнолітніх осіб, суд дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, між тим застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого забезпечить його належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно, задоволення клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-178, 182-183, 197, 372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 діб до 29 серпня 2025 року включно, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за першою вимогою з`являтися до прокурора, або суду, а також покласти на нього обов`язки:

- не відлучатися за межі району, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або навчання;

- утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала припиняє свою дію після 29 серпня 2025 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти у залі суду.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 01.07.2025 року.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1