Справа № 308/431/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/431/25 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на ухвалу Ужгородського міськрайонногосуду Закарпатської області від 23 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2025 року задоволено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 строку дії обов`язків.

У задоволені клопотань захисників адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 відмовлено.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжено строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_17 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжено строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_18 до строком до 60 днів, а саме до 29 вересня 2025 року включно:прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У провадженні суду знаходиться кримінальне провадження № 308/431/25 (1-кп/308/85/25), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 10.10.2023, про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України та ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2025, яка залишена без змін згідно з ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21.07.2025, клопотання прокурора задоволено та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 строком до 60 днів, а саме до 26 липня 2025 року включно без визначення розміру застави; продовжено строк дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , до 60 (шістдесяти) днів, а саме до 26 липня 2025 року включно.

16.06.2025 від захисника, адвоката ОСОБА_12 , надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 . Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_14 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Однак, 30.05.2025 ОСОБА_14 потрапив до КНП «Закарпатський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» з діагнозом: ішемічна хвороба серця, гострий не Q інфаркти міокарда передньо-перетинково-верхівкової зони лівого шлуночка. Лікарями встановлено наявність у нього серцевої недостатності, гіпертонічної хвороби ІІІ ступеня з ризиком 4. У зв`язку з тим, що в умовах УВП №9 неможливо проходити належне діагностування та лікування, просить змінити застосований обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор 21.07.2025 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 строку дії обов`язків, покладених на них згідно з ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2025 та від 14.04.2025, з тих підстав, що строк дії запобіжних заходів, продовжених відносно обвинувачених згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду, закінчується.

Прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на ті обставини, що на даний час у кримінальному провадженні № 0000298 від 10.10.2023 дослідження доказів сторони обвинувачення по суті ще не розпочато. Зазначає, що ухвалами Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 обрано та у подальшому продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без права внесення застав. При цьому, ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2025 та від 14.03.2025 стосовно ОСОБА_17 та ОСОБА_18 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, у разі сплати застави із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Обвинувачені сплатили визначену заставу, і щодо них діє запобіжний захід у вигляді застави.

Зазначає, що злочини, які інкримінуються обвинуваченим, є особливо тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказує про наявність ризику спроби незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовує існуванням вірогідності незаконного впливу зі сторони обвинувачених на свідків, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від органів досудового розслідування та суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи.

Прокурор також зазначає про наявність ризику запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню.

Перебуваючи на волі, обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати неправдиві показання, чи штучно створити докази, які б підвереджували їх невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

Зазначає про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.

Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання існуючим ризикам з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення, не в змозі забезпечити належний контроль за поведінкою обвинувачених та не сприятимуть виконанню обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що не надасть стороні обвинувачення можливість контролювати обов`язки, які покладені на обвинувачених судом.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останнім пред`явлено обвинувачення (зокрема ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України), оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна, а за ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. З огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, судом констатовано про те, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються, не відпали та продовжують існувати. З урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих кожному діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання є недоцільними з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам. За правилами ч. 4 ст. 183 КПК України суд врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

В апеляційних скаргах:

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_8 тримається під вартою без можливості внесення застави вже понад 13 місяців (з 15.04.2024),без достатніх для цього правових підстав. Вказує, що клопотання прокурора є ідентичним попереднім клопотанням без зазначення нових обставин, та не обґрунтоване щодо можливості обрати підзахисному більш м`який запобіжний захід. Зазначає, що оскаржувана ухвала суду не обґрунтована в частині не визначення застави, як альтернативи триманню під вартою. Звертає увагу на наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , , маючого на утриманні хвору цивільну дружину ОСОБА_20 , яка має серцеві та психічні розлади та потребує догляду зі сторони її цивільного чоловіка. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю або визначення застави, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Зазначає, що тримання ОСОБА_8 під вартою без наведення обґрунтованих причин такого, без обґрунтувань щодо автоматичного продовження найсуворішого запобіжного заходу на максимальний термін 60 днів, складає враження, що він до винесення вироку почав відбувати покарання, якого йому ще не призначено.

Просить суд,оскаржувану ухвалу суду скасувати, відмовити прокурору у задоволенні клопотання, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю. У разі якщо суд буде вважати за необхідне то визначити розмір застави згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вказує на те, що з оскаржуваною ухвалою категорично не згідні, вважають її незаконною та необґрунтованою, яка прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази є недостатніми для продовження відносно обвинувачених такого запобіжного заходу. Зазначає, що не взято до уваги, що його підзахисні перебувають під вартою з 15.04.2024 більше 13 місяців. Зазначає, що прокурором не доведено про існування ризиків, а суд дійшов помилкового висновку щодо достатності доказів та обставин в обґрунтування наявності таких ризиків. Звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачені раніше не судимі, по місцю проживання характеризуються позитивно, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Зазначає, що в обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 наявні серйозні проблеми зі здоров`ям, які потребують систематичного лікування та додаткових фінансових витрат на лікування. Крім того, звертає увагу на те, що у зв`язку із значним погіршенням здоров`я ОСОБА_11 , до ДУ Закарпатська установа покарань №9 прибув лікар з медичного центру ТОВ "Превеншн", який здійснив огляд ОСОБА_11 та здійснив забір крові для проведення лабораторних досліджень. Внаслідок огляду та лабораторних досліджень було встановлено діагноз: хронічний вірусний гепатит, мікст гепатит А+С з високим ступенем активності та реплікацією вірусів з трансформацією у фіброз печінки. Наслідки перенесеногозахворювання на полісегментарну пневмонію на фоні короновірусної інфекції. Важке ятрогенне захворювання печінки викликане коронавірусомCOVID-19 та вірусом гепатиту С та А.

Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суддею не були належним чином виконані вимоги ч.ч.3, 5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує не визначення до обвинувачених розміру застави, при цьому не надано оцінку майновому стану обвинувачених.

Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання, застосувати відносно обвинувачених запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. У разі не застосування судом до підзахисних запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, просить визначити заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків передбачених КПК України в розмірі, який визначених ч. 5 ст. 182 КПК України.

Адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 вказує на те, що вважає висновки суду щодо наявності обставин, що обґрунтовують достатність доказів для продовження дії запобіжного заходу, не ґрунтуються на будь-яких доказах та суперечать приписам процесуального закону. Зазначає, що на цей раз сторона обвинувачення не додала до клопотання жодного доказу. Звертає увагу, що наразі виникли виключні обставини, які на думку захисника, є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки після проведення обстеження ОСОБА_14 лікарі констатували інфаркт міокарда. Таким чином, зазначає, що у ОСОБА_14 діагностовано вкрай важкі захворювання, які не тільки потребують додаткового обстеження, постійного лікування, реабілітації після інфаркту, але і консультації лікарів та нагляд. Зазначає, що сім`я ОСОБА_14 немає коштів на заставу, тому просить застосувати фактично суворіший запобіжний захід ніж застава, який передбачає вільне пересування при якому обмежене або відбувається з дозволу суду домашній арешт. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави ОСОБА_14 , змінити запобіжний захід, обраний ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.07.2024 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 вказує що вже понад 1 рік ОСОБА_13 фактично відбуває покарання за недоведені злочини. Зазначає, що із змісту обвинувального акту видно, що слідство не навело жодного факту (події) і не вказало жодного доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_13 може бути обвинуваченим в участі у «злочинній організації`незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин, а тим більше у передачі цих речовин іншим членам групи, отримання від них коштів, тощо, чи в будь-якій іншій участі у складі організованої групи, ці обставини у підозрі не встановлені. Зазначає, що ОСОБА_13 має міцні соціальні зв`язки, постійно проживає в м.Ужгороді у власному будинку з дружиною, малолітньою донькою та матір`ю пенсіонеркою. Вказує, що сторона обвинувачення покладає на суддів цю відповідальність, а з врахуванням наявних на сьогодні доказів можливої причетності ОСОБА_13 до злочину, передбаченого ч.1 ст.307 ККУ міра відповідальності суду занадто велика, вона не спів мірна з ризиками, про які слідство формально вказує у клопотанні, і які жодним чином не доведені. Стверджує, що в поданому клопотанні прокурором немає не те що викладу обставин щодо продовження існування ризиків, а і натяку на те, що з`явилися нові ризики, адже при застосуванні запобіжного заходу у квітні 2024 року, слідча суддя вже надала оцінку тим документам і доводам, які тоді стали підставою для застосування запобіжного заходу і якими наразі прокурор повторно обґрунтовує існування тих самих ризиків. Просить суд, змінити запобіжний захід для ОСОБА_13 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави або цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційних скарг та доповнення до них, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності обвинувачених, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинувачених апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення їх становища і від них не надходило клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Висновок суду з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх вини за пред`явленим їм обвинуваченням, що судовий розгляд не закінчено, а також що кримінальні правопорушення, передбачені статтею 307 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення, що свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку.

Тому, колегія суддів вважає, що виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються, конкретних обставин, за яких скоєні діяння та даних про їх особу, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної їх процесуальної поведінки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів вважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачені не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані їм кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також дані про їх особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_7 на дані про особу ОСОБА_8 , зокрема наявність в нього постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , , маючого на утриманні хвору цивільну дружину ОСОБА_20 , яка має серцеві та психічні розлади та потребує догляду зі сторони її цивільного чоловіка, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження йому строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, а саме: у вигляді домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю або визначення застави, як це зазначив захисник в апеляційній скарзі. Крім того, вказані обставини сторони захисту не були враховані самим обвинуваченим, та не стали йому перешкодою для вчинення кримінально караного правопорушення.

З тих же підстав, посилання адвоката ОСОБА_12 на те, що обвинувачені раніше не судимі, по місцю проживання характеризуються позитивно, мають міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, не впливають на висновок суду про необхідність продовження строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 запобіжного заходу на більш м`який.

Апеляційний суд приймає до уваги надані захисником-адвокатом ОСОБА_12 медичні документи, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_14 має значні проблеми зі здоров`ям, однак апеляційний суд вважає, що на даний час такі не впливають на висновок суду про необхідність продовження останнім строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни останнім запобіжного заходу на більш м`який.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про факт неможливості визначення обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , розміру застави, оскільки останні обвинувачуються, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

Водночас, колегія суддів вважає, що посилання захисника адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї на те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 серйозних проблем зі здоров`ям, які потребують систематичного лікування та додаткових фінансових витрат на лікування, частково заслуговують на увагу, з огляду на таке.

В судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_6 підтвердив доводи, викладені ним в доповненні апеляційної скарги та пояснив, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , потребує негайного лікування, оскільки 03.06.2025 ОСОБА_10 був оглянутий лікарем психіатром та лікарем терапевтом медичної частини та встановлено діагнози: ГХ І го ступеня, ризик помірний; вірусний гепатит С; хронічний гастродуоденіт у фізі ремісії; постковідний міокардит; псоріаз обмежений в стадії ремісії; наркозалежний.

У ОСОБА_9 , наявні серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме: Ішемічна хвороба серця, атеросклероз; Гіпертонічна хвороба 2-го ст.; Серцева недостатність 1-го ст.; Гастроезофагеальна рефлюксна хвороба; Виразка 12-ти палої кишки; Хронічна обструктивна хвороба легень гр. В, ст.2, тобто важка форма; кальцифікат простати, остреоартроз акроміально-ключичного суглобу, бурсити підключичної сумки.

У зв`язку із значним погіршенням здоров`я ОСОБА_11 , до ДУ Закарпатська установа покарань №9 прибув лікар з медичного центру ТОВ "Превеншн", який здійснив огляд ОСОБА_11 та здійснив забір крові для проведення лабораторних досліджень. Внаслідок огляду та лабораторних досліджень було встановлено діагноз: хронічний вірусний гепатит, мікст гепатит А+С з високим ступенем активності та реплікацією вірусів з трансформацією у фіброз печінки. Наслідки перенесеногозахворювання на полісегментарну пневмонію на фоні короновірусної інфекції. Важке ятрогенне захворювання печінки викликане коронавірусомCOVID-19 та вірусом гепатиту С та А. Відповідно до витягу з амбулаторної картки №49140 ОСОБА_11 потребує подальшого термінового дообстеження в умовах стаціонарного багатопрофільного відділення ЛПУ ІІ та ІІІ рівня надання допомоги.

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченомим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України»).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255--3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом із тим, вказані положення закону наділяють суд правом, але не є імперативними, тож, колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 розмір застави.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Відтак, враховуючи вищенаведене та обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , інші дані про їх особу, а саме стан його здоров`я та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що застава у межах 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600,00 гривень, зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покладених на них обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що одночасно покладення на обвинуваченого, у випадку внесення застави, додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, унеможливить вжиття обвинуваченим будь-яких заходів з метою переховування від суду, оскільки у випадку порушення встановлених обов`язків, застава звертається в дохід держави, та суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2025 року змінити.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2025 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 змінити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19 вересня 2025 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600,00 (шістсот п`ять тисяч шістсот двадцять) грн.

Роз`яснити, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають чи перебувають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено о 15 год. 30 хв. 22.08.2025 року в залі судових засідань № 2 Закарпатського апеляційного суду.

Судді