Дата документу 23.06.2025 Справа № 332/2747/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2747/22 Головуючий в 1інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/393/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

23 червня 2025року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оришківці Гусятинського району Тернопільської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 стрільця-помічника гранатометника, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Частково задоволено цивільний позов представника потерпілого та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 гривень.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,за наступних обставин.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 26 липня 2022 року, приблизно о 21-20 годині, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи у руках закріплений за ним автомат АК-74 № НОМЕР_2 , умисно здійснив один постріл у ОСОБА_9 , тим самим ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі останнього.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді поранення тулубу ліворуч, котрі проникли у ліву плевральну та черевну порожнини з ушкодженням внутрішніх органів (лівої легені, діафрагми, кишківника, шлунку, селезінки, лівої нирки, великого чепця, 12-го ребра, заочевидного простору ліворуч), які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки встановлено, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з близької відстані здійснив постріл з бойового автомата АК-74 у потерпілого ОСОБА_9 , бажаючи настання його смерті.

Суд відкинув версію про випадковість пострілу, визнавши її недостовірною та суперечливою та дійшов висновку, що дії ОСОБА_7 були умисними й спрямованими на позбавлення життя потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник вважає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив фактичні обставини справи, не дав належної оцінки всім доказам у їх сукупності, а також не врахував особливості конфлікту, внаслідок якого було заподіяно потерпілому тілесні ушкодження.

У скарзі підкреслюється, що конфліктна ситуація виникла за ініціативою потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, провокував словесний конфлікт, а також вдавався до фізичних дій щодо військовослужбовця ОСОБА_7 , який мав при собі закріплену зброю.

Захисник посилається на показання обвинуваченого, які є внутрішньо узгодженими, логічними та підтвердженими свідченнями свідків зокрема, ОСОБА_10 , що перебував на місці подій, а також іншими учасниками провадження.

Вказує, що у своїх поясненнях обвинувачений наголошував, що постріл відбувся випадково, в умовах фізичної боротьби, коли потерпілий намагався заволодіти автоматом, а сам обвинувачений, вважаючи зброю розрядженою, намагався здійснити попереджувальний постріл угору, але у динаміці конфлікту, втративши рівновагу, випадково натиснув на спусковий гачок.

Сам факт наявності патрона у патроннику був для нього несподіванкою, що свідчить про необережність, а не про умисел.

У своїх доводах захисник звертає увагу на відсутність доказів, які б беззаперечно підтверджували умисел на вбивство, зокрема, відсутність прямих погроз з боку обвинуваченого, відсутність спланованих дій чи попередньої ворожнечі між сторонами.

Ба більше, одразу після пострілу ОСОБА_7 не вчинив жодних спроб довести злочин до кінця, не здійснював жодних додаткових дій щодо потерпілого, не тікав з місця події, а навпаки надавав першу домедичну допомогу, намагався зупинити кровотечу, викликав швидку допомогу та доповів про інцидент своєму командиру.

Також у скарзі ставиться під сумнів об`єктивність і достовірність показань потерпілого ОСОБА_9 , який згідно з поясненнями свідків та медичних документів, мав значні проблеми зі здоров`ям, у тому числі порушення пам`яті, та перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Його версія подій не лише суперечить свідченням обвинуваченого та інших свідків, але й не витримує критики з точки зору послідовності та логіки.

Захисник також вказує на відсутність належної оцінки з боку суду першої інстанції поведінки потерпілого як обставини, що могла спровокувати правопорушення.

При цьому обвинувачений, на відміну від потерпілого, діяв у ситуації, яка створила для нього загрозу, вимагала швидкого реагування, а його дії були спрямовані не на завдання шкоди, а на відвернення нападу та збереження контролю над зброєю.

У зв`язку з цим, захисник вважає, що у діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Натомість наявні в матеріалах справи обставини свідчать про необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень - тобто про склад злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

З урахуванням вищезазначеного, захисник просить суд апеляційної інстанції змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України та призначити покарання в межах санкції зазначеної статті.

Крім того, з урахуванням фактичного строку тримання під вартою, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих чинників, захисник просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши ОСОБА_7 з-під варти у залі суду у зв`язку з відбуттям покарання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу в повному обсязі. В обґрунтування вказав, що мотив дій не був встановлений. Суд лише формально посилається на наявність неприязних стосунків. Захисник зазначає, що обвинувачений теоретично міг вчинити умисне вбивство, оскільки мав при собі автомат, однак не вчинив відповідних дій, оскільки не мав мотиву, передбаченого ст. 115 КК України.

Крім того, на підтвердження відсутності мотиву в розумінні ст. 115 КК України, захисник посилається на те, що ОСОБА_7 після події врятував життя потерпілому, надавши йому першу медичну допомогу.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, вважав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Судом було встановлено наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілого. Показання потерпілого не були спростовані іншими зібраними в ході судового розгляду доказами.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказівз точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 провину визнав частково. Пояснив, що 26 липня 2022 року, з дозволу командира пішов до місцевого жителя ОСОБА_11 зарядити павербанки. Прийшов із рюкзаком, автоматом, бронежилетом, був у цивільному одязі. Після зарядки ОСОБА_11 запропонував пройтись до знайомої. Під час прогулянки до нього підійшов незнайомий чоловік (потерпілий) і почав агресивно висловлюватися, дізнавшись, що той військовий. Після словесної перепалки обвинувачений повернувся до будинку ОСОБА_11 , де зустрівся з іншим знайомим ОСОБА_10 , з яким пішов до літньої кухні. Там ОСОБА_12 запропонував вино. Обвинувачений стверджує, що не пив. Через деякий час на кухню зайшли потерпілий і його жінка. Побачивши ОСОБА_13 з автоматом, потерпілий почав виявляти агресію. Обвинувачений нагадав про комендантську годину, після чого потерпілий почав хапати його за автомат. ОСОБА_11 їх розборонив. Обвинувачений вийшов надвір і намагався подзвонити командиру. Потерпілий наздогнав його, почав тягти автомат. У ході боротьби ОСОБА_14 вирвав автомат, зняв запобіжник, намагаючись зробити попереджувальний постріл, але, відступаючи і оступившись, випадково натиснув на спусковий гачок - стався постріл. Він не бачив, куди був направлений автомат. Після цього відтягнув потерпілого з дороги, надавав першу допомогу, наказав ОСОБА_11 викликати швидку. До приїзду медиків не відходив. Пізніше помив руки, протер автомат серветками і вранці повернувся на позиції, де доповів командиру. На уточнюючі запитання ОСОБА_14 пояснив, що патрон у патронник не досилав, можливо, не розрядив автомат після чергування. Під час боротьби потерпілий тягнув автомат за дуло, він тримав за рукоятку і ремінь. В момент падіння зачепив курок. Запевнив, що умислу стріляти не мав.

Підчас судового розгляду в суді першої інстанції було допитано потерпіло ого та свідків в кримінальному провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ввечері 26.07.2022 після вживання пива пішов у двір, почув кроки, запитав «Хто ходить?» йому грубо відповіли. Вийшовши за калитку, побачив сусіда ОСОБА_11 та невідомого з автоматом (Овода), пішов слідом. Коли обвинувачений вийшов з двору, ОСОБА_15 знову запитав, чому той ходить з автоматом. Той без слів зняв зброю з плеча і вистрілив із близької відстані. Конфлікту чи боротьби не було. Після пострілу він знепритомнів. Йому видалили органи, встановлено ІІ групу інвалідності, він втратив працездатність.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила, що бачила, як ОСОБА_7 тримав ОСОБА_15 на прицілі, вони стояли один навпроти одного на відстані до 3 метрів, без фізичного контакту, і за кілька секунд пролунав постріл. Вона викликала швидку і поліцію. Після поранення ОСОБА_9 сильно схуд, переніс інсульт, втратив зір, має погану пам`ять, за ним потрібен постійний догляд.

Свідок ОСОБА_17 - пасинок потерпілого повідомив, що ввечері йому подзвонила мати та повідомила, що військовий поранив ОСОБА_18 . Вона пояснила, що ОСОБА_15 лише запитав, чому той ходить зі зброєю, після чого Овод вистрілив. Вітчим був у важкому стані, тепер майже не може самостійно пересуватись. Конфліктів із ним раніше не було, алкоголь вживав по-різному, але поводився спокійно.

Свідок ОСОБА_10 розповів, що Овод прийшов до нього ввечері з автоматом і, ймовірно, був напідпитку. Згодом до них зайшов ОСОБА_15 , почалася словесна перепалка щодо зброї. Свідок попросив їх вийти на вулицю. Через деякий час почув постріл, побачив, що ОСОБА_15 лежить, а Овод сказав: «Сам випросив». Овод надавав допомогу до приїзду швидкої. Свідок не бачив спроб потерпілого заволодіти автоматом.

Окрім допиту обвинуваченого, потерпілого та свідків, судом першої інстанції було досліджено ряд письмових доказів кримінального провадження, які є релевантними та допустимими відповідно до вимог КПК України.

Зокрема, досліджено витяги з ЄРДР №0000346 від 27.07.2022, якими підтверджено первинну реєстрацію події 26.07.2022 як замаху на вбивство невстановленою особою шляхом здійснення пострілів у потерпілого ОСОБА_9 , а також повідомлено про підозру ОСОБА_7 , військовослужбовцю, який у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи закріплений за ним автомат АК-74 № НОМЕР_2 , умисно вистрілив у потерпілого.

Рапорти (ЄО №15431, №15436, №15454), в яких повідомлялося про стрілянину з боку військового по потерпілому.

Рапорт начальника СВ про необхідність огляду місця події та протокол огляду з фототаблицями свідчать про фіксацію на асфальті гільзи калібру 5,45 мм у безпосередній близькості до місця, вказаного потерпілим як місце пострілу.

При цьому були оглянуто одяг потерпілого, який містив пошкодження, характерні для вогнепального поранення, та одяг обвинуваченого, що вилучений під час затримання.

Постановами прокурора та ухвалами слідчих суддів відповідні речові докази були визнані належними та арештовані.

Висновками балістичної експертизи № КСЕ-19/108-22/9305-БЛ, встановлено, що знайдена гільза була відстріляна саме з автомата «АК-74» № НОМЕР_2 , закріпленого за ОСОБА_7 , що безпосередньо встановлює причинно-наслідковий зв`язок між його зброєю та пораненням.

Експертизами КСЕ-19/108-22/9305-ФХВР, № СЕ_19/108-22/9296-ФХВР, № СЕ-19/108-22/9300-ФХВР встановлено, що на одязі ОСОБА_7 , його руках, автоматі та магазинах не виявили слідів пострілу, однак експерт окремо зазначив, що відсутність цих слідів не виключає факту пострілу, з огляду на можливість стертості чи недоступності зразків через часову відстань, вологість або інші фактори.

Висновки судово-медичних експертиз №1484 від 19.09.2022 року, №1589/к від 05.10.2022 року, якими підтверджують, що у ОСОБА_9 наявне кульове наскрізне поранення грудної клітки та черевної порожнини з ушкодженням кількох життєво важливих органів, що класифікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Протоколи операцій та медична карта підтверджують, що куля пройшла зліва направо, ззаду наперед і зверху вниз, що узгоджується з версією потерпілого.

Крім того, протоколи впізнання особи за фотознімками, складені за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 , є підтвердженням того, що саме ОСОБА_7 здійснив постріл.

Вказані особи безсумнівно впізнали його як стрілка, що свідчить про відсутність помилки у встановленні особи обвинуваченого.

Також було досліджено протоколи слідчих експериментіввід 08.08.2022 року, потерпілий докладно відтворив хід подій, наголосивши, що постріл був здійснений раптово, без конфлікту, без спроби заволодіти автоматом чи застосування насильства.

Натомість підозрюваний, під час слідчого експерименту, стверджував, що постріл стався випадково внаслідок падіння під час боротьби за зброю.

Судом досліджено було письмові докази про закріплення зброї за обвинуваченим, витяги з наказів командира в/ч НОМЕР_1 , дані про передачу зброї на зберігання, корінці квитанцій.

Протокол затримання ОСОБА_7 від 27.07.2022 року свідчить, що під час затримання у нього вилучено саме ту зброю, з якої здійснено постріл.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно й об`єктивно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, встановив фактичні обставини події та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні замаху на умисне вбивство.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 не ґрунтуються на об`єктивній оцінці доказів, досліджених судом першої інстанції та спростовані встановленими вироком суду обставинами справи, які всебічно, повно і неупереджено підтверджують наявність у діях обвинуваченого складу закінченого замаху на умисне вбивство, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилання на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та неправильне застосування кримінального закону є безпідставними і не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 22, 91, 94, 370 КПК України, дослідив повний обсяг наданих доказів, надав належну оцінку кожному з них окремо та в сукупності, і вмотивовано дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_7 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 .

Зокрема, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що постріл у потерпілого ОСОБА_9 було здійснено обвинуваченим ОСОБА_7 , раптово, без наявності безпосереднього конфлікту, фізичної боротьби чи загрози його життю.

Цей висновок ґрунтується передусім на послідовних та узгоджених між собою показаннях потерпілого, свідка ОСОБА_16 , яка особисто бачила момент наведення зброї та сам постріл, а також свідка ОСОБА_10 , який безпосередньо після події побачив, як ОСОБА_7 стояв над пораненим і визнав факт пострілу словами: «сам випросив».

У свою чергу, ці покази повністю узгоджуються з висновками судово-балістичної та судово-медичних експертиз.

Балістична експертиза встановила, що гільза, знайдена на місці події, була відстріляна саме з автомата АК-74 № НОМЕР_2 , закріпленого за ОСОБА_7 , а судово-медична експертиза підтвердила наявність вогнепального поранення, спрямованого згори донизу, зліва направо, ззаду наперед, що спростовує версію захисту про випадковий постріл у боротьбі.

Факт відсутності боротьби підтверджується як свідками, які бачили момент пострілу, так і обставинами події: між учасниками була відстань, потерпілий не чинив фізичного впливу на обвинуваченого, не хапав його за зброю. Протокол слідчого експерименту з участю потерпілого також підтверджує, що жодної боротьби не було, постріл був раптовим і неспровокованим. Натомість свідок ОСОБА_12 прямо зазначив, що не бачив будь-яких дій з боку потерпілого, які б свідчили про спробу заволодіти зброєю.

Додатково, факт того, що зброя була закріплена за обвинуваченим, підтверджено витягами з наказів командування в/ч, протоколом затримання, рапортами, а також тим, що на момент прибуття поліції у нього при собі знаходився саме той автомат, з якого було зроблено постріл.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 діяв свідомо, використовуючи видану йому зброю, без наявності підстав для самооборони або вимушеного насильства, з порушенням порядку поводження зі зброєю, що свідчить про наявність прямого умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Апеляційний суд наголошує, що на противагу доводам апелянта у вироку чітко викладено обґрунтоване спростування доводів сторони захисту про нібито випадковість пострілу та відсутність умислу.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав недостовірними, суперечливими, такими, що спрямовані на штучне створення версії про ненавмисність дій з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Натомість показання потерпілого, свідків, а також результати судових експертиз та речові докази, навпаки, є взаємопов`язаними, об`єктивними та такими, що підтверджують версію сторони обвинувачення.

Суд обґрунтовано відкинув версію сторони захисту про те, що ОСОБА_9 спровокував конфлікт, оскільки ніяких доказів того, що потерпілий намагався заволодіти зброєю не представлено.

Безпосередні свідки події ОСОБА_16 та ОСОБА_10 заперечили факт фізичного контакту, агресії з боку потерпілого або спроб захоплення зброї.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 однозначно показала, що під час пострілу потерпілий і обвинувачений стояли один навпроти одного на відстані близько 1,53 м, конфлікту або боротьби не було, штовханини не спостерігалося, а обвинувачений направив автомат у потерпілого та здійснив постріл без будь-якого попередження.

Показання самого обвинуваченого в частині обставин пострілу також є суперечливими. В одному з епізодів допиту він стверджував, що не знав про наявність патрона в патроннику, а в іншому що намагався зробити попереджувальний постріл, тобто усвідомлював наявність боєприпасу.

Ці суперечності були викриті судом першої інстанції як прояви намагання уникнути відповідальності.

До того ж, автомат ОСОБА_7 згідно з експертним висновком був технічно справним і придатним до стрільби, а гільза, знайдена на місці події, була випущена саме з цієї зброї.

Безпідставною є також апеляційна теза про відсутність умислу на вбивство через те, що обвинувачений не зробив додаткових дій для доведення злочину до кінця, а навпаки надавав медичну допомогу.

Зокрема, у ході подій 26.07.2022 обвинувачений ОСОБА_7 здійснив прицільний постріл з бойової автоматичної зброї у ділянку життєво важливих органів потерпілого, що підтверджується результатами судово-медичної експертизи, яка зафіксувала тяжке наскрізне вогнепальне поранення грудної клітки та черевної порожнини з ушкодженням органів, несумісних із нормальною життєдіяльністю.

Факт такого пострілу свідчить про усвідомлену спрямованість дій обвинуваченого на заподіяння тяжкої шкоди, яка за характером та локалізацією завжди становить небезпеку для життя.

Твердження обвинуваченого про відсутність умислу спростовується як об`єктивними доказами (напрямок пострілу - траєкторія кулі, положення тіл, відсутність фізичного контакту), так і його власною поведінкою безпосередньо після пострілу.

Зокрема, одразу після поранення потерпілого він вигукнув: «Сам випросив», що було зафіксовано свідками, і що свідчить про агресивно-вмотивовану реакцію, емоційну збудженість та відсутність будь-якого жалю на момент вчинення пострілу.

Така фраза виключає випадковість події і вказує на ворожий емоційний стан, який існував до, під час і безпосередньо після пострілу.

Факт того, що обвинувачений пізніше надавав потерпілому допомогу, не змінює юридичної сутності попередніх дій.

Посилання захисника на стан здоров`я потерпілого, його алкогольне сп`яніння та нібито ненадійність показань також не спростовують вироку.

Суд першої інстанції чітко вказав, що хоча поведінка потерпілого й була наполегливою, можливо різкою, однак вона не виходила за межі природної реакції в умовах воєнного стану на появу озброєної невідомої особи.

Навпаки, саме агресивна реакція ОСОБА_7 , що не мала виправдань, свідчить про виникнення у нього наміру на вбивство внаслідок раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим.

Доводи сторони захисту про нібито неправильну юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та необхідність її зміни з ст. 115 КК України на статтю 128 КК України є безпідставними та не узгоджуються з фактичними обставинами, які були встановлені судом першої інстанції на підставі повного й всебічного дослідження доказів.

Кваліфікація за ст. 128 КК України можлива лише за умови, якщо буде достовірно доведено, що особа не передбачала настання тяжких наслідків і не мала наміру заподіяти шкоду життю потерпілого. У цьому ж випадку наявний інший зміст правовідносин.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що обвинувачений діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, а тому правомірно кваліфікував його дії як закінчений замах на умисне вбивство відповідно до ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Умисел обвинуваченого встановлюється не лише його наміром, вираженим словами чи діями, але й характером знаряддя злочину (автоматична вогнепальна зброя, споряджена бойовими патронами), напрямком пострілу (в ділянку життєво важливих органів), близькою відстанню між особами під час пострілу, а також подальшою поведінкою обвинуваченого після поранення потерпілого.

Зокрема, поранення було нанесено в життєво небезпечну зону грудну клітку та черевну порожнину з проникненням кулі у внутрішні органи, що, відповідно до судово-медичних висновків, становило реальну загрозу життю.

Обвинувачений, будучи підготовленим військовослужбовцем, усвідомлював наслідки застосування зброї навіть без необхідності попереднього прицілювання. Його фраза «Сам випросив», зафіксована одразу після пострілу, свідчить про емоційну агресивну налаштованість, а не про шок, каяття чи розгубленість, властиві випадковій ситуації.

Крім того, за результатами слідчих експериментів, показань потерпілого та свідків встановлено, що жодної фізичної боротьби за зброю не було, натомість постріл відбувся раптово, без провокаційної поведінки з боку потерпілого, що спростовує версію захисту про випадковість.

Обвинувачений мав можливість уникнути ескалації, однак навпаки обрав силовий варіант розв`язання словесного конфлікту.

Таким чином, твердження сторони захисту щодо необережного характеру діяння не підтверджується жодним із належних, допустимих та достовірних доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, виключають застосування кваліфікації за ст. 128 КК України та повністю відповідають ознакам складу закінченого замаху на умисне вбивство з прямим умислом.

Що стосується вимог про звільнення з-під варти у зв`язку з фактичним строком утримання, вони є передчасними.

Суд першої інстанції вмотивовано обрав реальне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з огляду на категорію злочину (особливо тяжкий), відсутність щирого каяття та обставини, що обтяжує покарання (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння).

Обвинувачений, за характеристиками командування, є особою безвідповідальною, схильною до вживання спиртного, що додатково підтверджує необхідність відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4