печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

18 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України., на підготовчій стадії судового провадження.

Захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_5 було подано клопотання про повернення обвинувального акту.

В обгрунтування клопотання захисник зазначає, зокрема, що обвинувальний акт, направлений стороною обвинувачення, в повному обсязі відтворює зміст повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, не містить будь-яких нових відомостей, які б уточнювали формулювання обвинувачення, що на думку сторони захисту є неприпустимим, оскільки до формулювання повідомлення про підозру встановлені менші вимоги, ніж до формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Крім того, захисник вказує, що обвинувальний акт не містить чіткого та конкретизованого формулювання обвинувачення, зокрема, щодо такої кваліфікуючої ознаки як "за попередньою змовою осіб" відсутні конкретні обставини (дата, час, місце) за яких відбувалося обговорення способу вчинення кримінального правопорушення та розподілу функцій, а також посилається на відсутність у формулюванні обвинувачення чіткого опису винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини та мотиву його вчинення, зокрема, не деталізовано, який саме вид умислу вчиненого діяння інкримінується ОСОБА_6 , що також свідчить про неконкретність формулювання обвинувачення.

Також захисник зазначає про суперечливість інформації, викладеної в обвинувальному акті, зокрема щодо ролі ОСОБА_6 як пособника, яка йому не інкримінується, вважаючи, що виклад формулювання обвинувачення здійснюється на припущеннях, що є неприпустимим.

Окрім цього, захисник вважає, що при направленні обвинувального акту до суду прокурором порушено вимоги до реквізитів офіційного документа, оскільки обвинувальний акт не скріплений печаткою, а реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, зокрема, що не містить дати його складання та в ньому не в повному обсязі викладено перелік прийнятих процесуальних рішень.

Крім того, захисник посилається на ту обставину, що вказаний обвинувальний акт не вручено обвинуваченому та його захисникам, оскільки розписки про отримання вказаних документів в матеріалах відсутні.

У судовому засіданні захисники обвинуваченого клопотання про повернення обвинувального акту підтримали, просили його задовольнити.

Обвинувачений підтримав думку захисників.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, посилаючись на письмові заперечення, зазначив, що обвинувальний акт повіністю відповідає вимогам КПК України, а обставини, викладені у клопотанні захисника, не відповідають дійсності, зокрема, щодо відсутності печатки, а також тієї обставини, що обвинувальний акт не було вручено ОСОБА_6 та його захисникам.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту, вказав, що вважає обвинувальний акт, складеним відповідно до вимог КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

Відповідно до ст. 314 КПК України підставою для повернення прокурору обвинувального акту є його невідповідність вимогам КПК України.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України.

Так відповідно до п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначено, що обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Щодо доводів сторони захисту про ідентичність обвинувального акту та повідомлення про підозру суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України у повідомленні про підозру зазначається стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, зокрема, зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У свою чергу п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вказує, що в обвинувальному акті, серед іншого, зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, суд вважає, що зміст формулювання обвинувачення при складанні обвинувального акту може як збігатися, так і відрізнятися від змісту обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 718/1189/22 та постанові від 15.01.2024 у справі № 683/694/20.

Доводи захисника, про те, що в обвинувальному акті викладені обставини, які є ідентичними обставинам, викладеним у повідомленні про підозру, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Щодо доводів захисника про відсутність чіткого та конкретизованого формулювання, зокрема, щодо обставин попередньої змови, а також щодо відсутності зазначення форми вини та мотиву вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

Пункти а), в) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ) встановлюють, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно та детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на конкретності висунутих обвинувачень, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Яке вбачається з обвинувального акту, він містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім того, з аналізу ст. 291 КПК України вбачається, що вона не містить жодної вимоги щодо змісту формулювання обвинувачення, його форми, об`єму тощо, а тому прокурор вправі викладати формулювання обвинувачення у такий спосіб, який вважає доцільним.

Щодо відсутності обставин попередньої змови, то з обвинувального акту вбачається, зокрема, що попередньою змовою прокурор вважає "вчинення тотожних дій, спрямованих у своїй сукупності на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, а саме: грошовими коштами особи, відповідальної за доставку та отримання вказаного вантажу на території України, громадянина України ОСОБА_8 , шляхом обману та зловживання довірою останнього, у спосіб передачі їм грошових коштів для вирішення питання про повернення тютюнових виробів на які накладено арешт».

Вказані прокурором обставини узгоджуються з висновком Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 у справі № 754/8154/22, де вказано, що наявність єдиної спільної мети та узгодженість дій підозрюваних свідчить про їх попередню домовленість й про те, що вказані особи діяли як співучасники вчиненого кримінального правопорушення.

Щодо того, що в обвинувальному акті не зазначено виду умислу, слід зазначити, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння за ст. 190, 369 КК України, можуть бути вчинені виключно з прямим умислом, однак його наявність або відсутність підлягає встановлення безпосередньо під час судового розгляду.

Таким чином, наявність або відсутність цього обов`язкового елементу складу кримінального правопорушення і буде підставою для винесення обвинувального або виправдувального вироку суду.

Разом з тим, не зазначення цього умислу безпосередньо в обвинувальному акті не є підставою для повернення обвинувального акту.

Таким чином, доводи захисника, про те, що в обвинувальному акті неповно викладені обставини, які не відображають в повному обсязі подію та обставини кримінального правопорушення, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Незгода сторони захисту із викладом фактичних обставин, формулюванням обвинувачення за своїм змістом є запереченням проти нього, розгляд яких може бути здійснений на етапі судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що виклад фактичних обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_6 діянь та формулювання обвинувачення, наявні в обвинувальному акті, відповідають вимогам ч. 1 ст. 91 КПК України, тобто відображають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Крім того, відповідне формулювання обставин вчинення кримінальних правопорушень в обвинувальному акті узгоджується з принципом, встановленим ст. 62 Конституції України, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Щодо суперечливості викладу, зокрема, щодо ролі ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому діянь, суд дійшов наступного висновку.

Так сторона захисту у клопотанні та у судовому засіданні зазначає, що у обвинувальному акті зустрічаються випадки надання ОСОБА_6 ролі пособника, у той час як йому інкримінується діянні у ролі "підбурювача".

Разом з тим судом, враховуючи заперечення прокурора, у судовому засіданні встановлено, що вказана роль "пособника" є технічною опискою.

Також суд бере до уваги доводи прокурора, що водночас протиправні дії ОСОБА_6 у ролі "підбурювача" зазначені у обвинувальному акті неодноразово, а також у остаточному формулюванні обвинувачення вказано, що ОСОБА_6 обвинувачується у закінченому замаху на заволодіння грошовими коштами шляхом обману та зловживанням довірою, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину) та у підбурюванні до надання службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовими особами в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України.

Таким чином, суд вважає, що допущена в обвинувальному акті помилка щодо зазначення ролі "пособника", на яку вказує захисник, має характер технічної описки, що не впливає на суть пред`явленого обвинувачення в цілому та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Такого ж висновку за аналогічних обставин дійшов також Верховний Суд у постанові від 20.09.2018 у справі № 653/301/16-к.

Відтак, оскільки виключною підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам закону, а саме, наявність таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, суд вважає, що вказана обставина не є підставою для повернення обвинувального акту, відповідно до ст. 291 КПК України.

Крім того, суд враховує і положення ст. 338 КПК України, відповідно до якого сторона обвинувачення має право під час судового розгляду кримінального провадження, зокрема, змінити обвинувачення, усунувши вказану описку та зазначивши форму вини.

Щодо доводів захисника про відсутність печатки на обвинувальному акті, суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, на виконання вимог ст. 291 КПК України, він складений та підписаний слідчим і затверджений прокурором та скріплений печаткою Київської міської прокуратури, містить дату та місце його складання та затвердження, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, відомості про прізвище, ім`я, по батькові слідчих, прокурорів, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, твердження про відсутність у кримінальному провадженні обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, матеріальної шкоди, цивільного позову, а також про наявність витрат на залучення експерта.

Таким чином, суд не може взяти до уваги доводи сторони захисту про те, що затверджений прокурором обвинувальний акт не скріплений печаткою прокурора, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документа, оскільки саме підписання та затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підписом та печаткою надає цьому документу статусу офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням, оскільки вважає такими, що не відповідають дійсності, а також такими, що не ґрунтуються на вимогах КПК України, оскільки стаття 291 КПК України таких вимог до обвинувального акту не містить.

Щодо доводів захисника щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування ст. 109 КПК України, зокрема, що що у реєстрі неповно відбражений перелік всіх процесуальних рішень, а також відсутня дата його складання, суд виходить з наступного.

Статтею 109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Аналізуючи вказану норму суд вважає, що за своєю суттю обвинувальний акт є процесуальним рішенням, а реєстр матеріалів досудового розслідування - формою фіксування кримінального провадження.

Таким чином, реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акту і має на меті надання відомостей щодо прийняття процесуальних рішень у кримінальному проввадженні, відповідно до ст. 109 КПК України, та не є тотожним опису матеріалів досудового розслідування.

Крім того, суд не погоджується з доводами захисника щодо відсутності дати складання реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно до ДСТУ 4163:2020, оскільки зазначення дати у реєстрі матеріалів досудового розслідування не передбачено ст. 109 КПК України.

Тобто, суд вважає, що доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування відповідно до вимог ст. 109 КПК України містить необхідні відомості щодо проведених під час досудового розслідування процесуальних дій, прийнятих процесуальних рішень та застосованих заходів забезпечення кримінального провадження.

Також суд не бере до уваги доводи захисника про те, що вказаний обвинувальний акт не вручено обвинуваченому та його захисникам, а розписки про отримання вказаних документів в матеріалах відсутні, оскільки вказані обставини не відповідають дійсності.

Так положенням п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України визначено, що до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

З матеріалів обвинувального акта вбачається, що вимоги, передбачені вказаною нормою дотримані, до обвинувального акту долучено розписки про вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також докази направлення вказаних документів захисникам ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку, а також електронною поштою на електронну поштову адресу вказаних осіб, що спростовує доводи сторони захисту щодо вказаних обставин.

З огляду на перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт відповідно до ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що вказані стороною захисту обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту, а таких недоліків, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001320, складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки судом не встановлено підстав для його повернення, відтак клопотання захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 369, 376, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1