Справа № 751/9948/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/453/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 9 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено при розгляді кримінального провадження № 0001441 від 6 травня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрово-Солониха, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та ухвалено продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 8 червня 2025 року, а також заставу у розмірі 1850 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 601 800 грн., визначену ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року, залишено без змін.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.3 ст.309 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та ухвалено продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 8 червня 2025 року, а також заставу у розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн,, визначену ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року, залишено без змін.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченим строк застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінальних правопорушень та дані про осіб обвинувачених, те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України та прийшов до переконання, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками на цей час, відповідає особам обвинувачених і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати її та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що ОСОБА_6 має сталі соціальні зв`язки, а саме, дружину та дитину, постійне місце проживання, а також непомірний для обвинуваченого визначений розмір застави. Вказує, що в клопотанні прокурора відсутній виклад обставин або доказів, які б підтверджували наявність ризиків та відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Адвокат ОСОБА_7 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та визначити його підзахисному більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в клопотанні прокурора та в оскаржуваній ухвалі наводяться ті ж самі підстави що і при обранні запобіжного заходу. Вважає, що судом першої інстанції не обґрунтовано позицію, щодо того що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.. 177 КПК України. Вказує, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька, мати пенсійного віку, яка є інвалідом ІІІ групи, він має постійне місце проживання. Апелянт переконаний, що на даний момент суттєво змінилися і ризики, що слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, досудове розслідування завершено, а стороною обвинувачення зібрано всі докази, які вона вважала за необхідне. Вказує, що ОСОБА_8 має бажння долучитися до лав ЗСУ і його перебування під контролем офіцерів також суттєво впливає на зменшення заявлених ризиків. На переконання захисника, зважаючи на те, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 не заволодів грошовими коштами незаконним шляхом, відсутні будь-які відомості про володіння ним або членами його родини значними матеріальними активами такий розмір застави є явно завищеним та непомірним для обвинуваченого.

До суду апеляційної інстанції учасники судового провадження, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, не з`явились, адвокат ОСОБА_5 в апеляційній скарзі висловилася щодо проведення апеляційного розгляду без її участі та участі підзахисного, адвокатом ОСОБА_7 та прокурором були подані заяви про розгляд справи без їх участі, тому апеляційний розгляд проведено в порядку ст. 406 КПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинувачених під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як вони обвинувачуються, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими у вчиненні цих кримінальних правопорушень, ризики, що були підставою для застосування відповідного запобіжного заходу не зменшилися, а тому обставини, на які вказує сторона захисту, не дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів зазначає, що наразі кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд не завершений, а тому наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не досягли такого рівня, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, а також даних про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Твердження сторони захисту на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, їх успільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо осіб обвинувачених, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком про обґрунтованість застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 такого альтернативного запобіжного заходу, як застава, у визначеному розмірі з огляду на те, що заявлені ризики, які були доведені стороною обвинувачення при обранні запобіжного заходу не зменшилися, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив застави у відповідних розмірах.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 9 квітня 2025 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4