Справа №522/3221/25
Провадження по справі №1-кс/522/3011/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває скарга ОСОБА_3 , яка згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена та передана для розгляду судді ОСОБА_4 (справа №522/3221/25, 1-кп/522/1330/25).

Під час судового засідання Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду із усною заявою про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду його скарги(у справі №522/3221/24, 1-кп/522/1330/25).

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свою заяву про відвід судді ОСОБА_4 .

Інші учасники процесу до суду не з`явилися.

Суд, дослідивши обставини по справі, доходить таких висновків.

Заслухавши заявника, дослідивши доводи заяви про відвід, оцінивши на предмет їх обґрунтованості, суд приходить висновку, що відвід є необґрунтованим, а аргументи заявника не мають зв`язку з підставами для відводу, з огляду на наступне.

Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 3-5 статті 80 КПК України, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 , судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в об`єктивності судді та його неупередженості, що було б підставою для його відводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для відводу судді. Таких доказів ОСОБА_3 не надано. Отже, відсутні підстави вважати, що побоювання заявника в неупередженості судді ОСОБА_4 та його необ`єктивності, є об`єктивно виправданими.

Навпаки, судовим розглядом заяви про відвід судді, встановлено, що побоювання ОСОБА_3 у недостатній неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_4 ґрунтуються на власних домислах і нічим не підтверджуються та фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями прийнятими суддею в ході розгляду вищевказаної скарги, що в свою чергу не є підставами для заявлення відводу судді, тому доводи ОСОБА_3 суд визнає необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність підстав, визначених ст.ст. 75, 76 КПК України для задоволення відводу судді ОСОБА_4 , суд визнає доводи заявника, викладені у заяві про відвід безпідставними, та які не свідчать про можливу упередженість та необ`єктивність судді ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження (у справі №522/3221/25, 1-кп/522/1330/25), а тому заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 ( у справі №522/3221/25, 1-кп/522/1330/25) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1