ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1664/25 Справа № 203/4494/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000057 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької області, офіційно не працевлаштований, має середню освіту, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 10.04.2020 Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 13.02.2023 по відбуттю строку покарання, обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 15. ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, і призначено покарання: за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

На підставі ст. 70, ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання, у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які спричинили фізичного болю потерпілому та не спричинили тілесних ушкоджень, та за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Так, 18.05.2024, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебував у м. Дніпро, на площі Вокзальній, буд. 5, неподалік від закладу харчування «Пузата хата» де в нього виник словесний конфлікт з раніше незнайомим йому потерпілим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого у ОСОБА_7 виник протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заподіяння умисних тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків та свідомо бажаючи цього, в ході конфліктної ситуації на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин ОСОБА_7 наблизився до потерпілого ОСОБА_10 та використовуючи силу власних м`язів наніс останньому одного удару голенню правої ноги в область живота, а саме: з лівого боку, одразу після чого завдав наступного удару кулаком правої руки в область обличчя: а саме у щелепу, чим завдав фізичного болю потерпілому ОСОБА_10 .

Окрім того, 11.08.2024, приблизно о 20:00 год., ОСОБА_7 , перебував на алеї навпроти будинку АДРЕСА_2 , де побачив потерпілу ОСОБА_11 та поряд з нею на лавочці сумку синього кольору з малюнками слонів та парасолей, яка належала ОСОБА_11 , в якій знаходились готівкові грошові кошти в розмірі 4620 гривень, а саме 462 купюри по 10 гривень.

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) з корисливих мотивів, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та ОСОБА_7 визначив об`єктом свого злочинного посягання майно ОСОБА_11 , а саме вказану вище сумку з грошовими коштами.

Перебуваючи у тому ж місці, в той же день та час, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його злочинні дії є очевидними для ОСОБА_11 , відкрито взяв належну ОСОБА_11 сумку синього кольору, в якій були грошові кошти в розмірі 4620 гривень, а саме 462 купюри по 10 гривень, та утримуючи таку сумку з чужим майном при собі, пішов з місця вчинення кримінального правопорушення.

Однак, потерпіла ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що належне їй майно було викрадене та з метою його повернення, розпочала переслідувати ОСОБА_7 та усно висловлювати вимогу про повернення належного їй майна, на яку ОСОБА_7 не реагував.

Після цього, наздогнавши ОСОБА_7 неподалік від будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 , бажаючи повернути належне їй майно, намагалась вирвати з рук ОСОБА_7 свою сумку, однак він продовжував утримувати чуже майно, належне ОСОБА_11 , та виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії були припинені сторонньою особою, після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, залишивши сумку ОСОБА_11 .

Також, ОСОБА_7 на час вчинення вказаного злочину було відомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який офіційно оприлюднено у встановленому законом порядку, на всій території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України та діяв і у день вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок незастосування закону, який підлягає застосуванню просить вирок суду змінити, в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання: за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

На підставі ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання, у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, всупереч ч. 3 ст. 68 КК України, визначив його у виді позбавлення волі строком на 7 років, чим вийшов за межі покарання, яке можливо призначити у цьому випадку.

В доповненій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин, за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, призначаючи йому остаточне покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначив його у виді позбавлення волі строком на 7 років, що перевищує розмір більш суворого покарання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора з доповненням до неї та просила її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі з доповненнями до неї не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 статті 70 КК України, визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом було дотримано не в повній мірі.

Так, судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за: ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт строком на 200 років; ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, яке, на переконання колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, та не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі.

Разом з цим, суд визначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, чим фактично застосував принцип часткового складання покарань, при цьому неправильно обрахувавши його строк остаточного покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Разом з цим, враховуючи те, що прокурором у апеляційній скарзі, яка була не змінена а доповнена в порядку ст. 403 КПК України, колегія суддів зазначає про те, що посилання прокурора на неправильне застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 7 КК України, не грунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальність, а відтак не заслуговують на увагу, так як суд, правильно врахував те, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, призначив йому покарання за цей злочин у відповідності до вимог ч. 3 ст. 68 КК України.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання не врахував належним чином вищевикладені положення закон, ухвалив рішення не у повній відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:

за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин;

за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4