ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2989/25 Провадження№ 1-кс/636/509/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області в м. Чугуїв клопотання слідчого СВ ВП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дробишеве Краснолиманського району Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, обіймаючого посаду водія відділення штабних машин взводу штабних машин роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.364 КК України,

встановив:

18 квітня 2025 року слідчий СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області з клопотанням, погодженим із прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на те, що старший стрілець 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , старший солдат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» є близькою особою, а саме вітчимом командиру 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 полковнику ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якого знаходився в підпорядкуванні, підозрюється у тому, що він сприяв останньому у вчиненні скоєння злочину, а саме у пособництві зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, шляхом використання свого службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, а саме командир 1-ї механізованої бригади військової частини НОМЕР_3 полковник ОСОБА_7 , перебуваючи на території Чугуївської міської територіальної громади Харківської області (більш точного місця під час досудового розслідування не встановлено), за період з квітня 2022 року по червень 2023 року, будучи військовою службовою особою, діючи з прямим умислом, всупереч інтересам служби, шляхом зловживання владою та службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для старшого стрільця 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_4 відсутній за місцем служби вносив завідомо неправдиві відомості до офіційних документів рапортів та поіменних списків особового складу 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 про безпосередню участь старшого солдата ОСОБА_4 в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), в цей час ОСОБА_4 свідомо не повідомляв про незаконність виплат, хоча знав що вони нараховуються на підставі неправдивих даних, внаслідок чого, останньому безпідставно нараховано та виплачено додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022, що спричинило тяжкі наслідки у розмірі 1 646 177,50 грн., тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України у вчиненні пособництва в зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, шляхом використання свого службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам держави.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення 18 квітня 2025 року о 12 год. 15 хв. було повідомлено про підозру: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Дробишеве, Краснолиманського району, Донецької області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом, на момент скоєння злочину перебував на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_3 , на теперішній час військовослужбовець польового вузла зв`язку НОМЕР_4 окремої механізованої бригади в/ч НОМЕР_1 , старший солдат, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-;

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про виявлення кримінального правопорушення (в порядку ст.214 КПК України), рапортом наданим в порядку ст.40 КПК України ст.о/у на ОВО 1 сектору 1 відділу 5 управління ДВКР СБ України, протоколом огляду предметів, а саме диска DVD, в який містить відеофайл, де зафіксовано зняття готівки ОСОБА_4 з банкомату 17.05.2022р. та 30.05.2022р. у м. Острог, Рівненської області; висновка експерта №СЕ-19/121-24/20023-ЕК від 15.08.2024 року, за результатами судової економічної експертизи, проведеної експертом Харківського НДЕКЦ МВС, згідно наданих на дослідження відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого податку та військового збору за період: 2 квартал 2022 року по 2 квартал 2023 року, нарахування ОСОБА_4 (джерела отримання доходів: податковий номер 24976272 від юридичної особи в/ч НОМЕР_3 , код та назва, ознаки доходу №185-виплати військовослужбовцям), підтверджується в сумі нарахованого доходу 1 646 177, 50 грн., податку з доходів фізичних осіб в сумі 296 311,95 грн. та військового збору в сумі 21 934,62 грн.., заявою про визнання потерпілим (у кримінальному провадженні №0000209) за підписом командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_8 , про визнання в/ч НОМЕР_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні;

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , раніше не судимий, проходить військову службу у військової частини НОМЕР_1 , однак вказані факти недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя. А тому ОСОБА_4 , усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснювати вплив на свідків, експертів по вказаному кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 ,

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України у вчиненні пособництва в зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, шляхом використання свого службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам держави, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та караються позбавленням волі на строк від 3 до 6 років, що вказує на підвищенну суспільну небезпеку як самого діяння так і особи обвинуваченого.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 , являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

Крім того, під час розслідування кримінального провадження ОСОБА_4 був викликаний слідчим для проведення слідчих дій на 17.04.2025 року на 18-00 год., але у вказаний час останній не з`явився.

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину, крім того ураховуючи те що ОСОБА_7 і ОСОБА_4 продовжують проходити військову службу в одній військовій частині, можуть продовжити злочинну діяльність пов`язану з незаконним нарахуванням грошового забезпечення.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_4 , може чинити тиск на свідків, експертів, спеціалістів.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, ОСОБА_4 , являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді цілодобового домашнього арешту або домашнього арешту в нічний час пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а тому необрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на свідків, понятих експертів у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки він, незважаючи на наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину. Тяжкість злочину, у якому підозрюється, обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу наддасть йому можливість вчинення ризиків, які вказані у вказаному клопотанні.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підозрюваний, має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, понятих, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, його вік, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як до не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Крім цього, слід звернути увагу, що тяжкість вчинення вказаного злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, що, застосування до ОСОБА_4 , менш суворих запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і унеможливити настання ризиків, передбачених

п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 , перебуваючи на волі або при обранні судом стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі не буде позбавлений можливості чинити тиск на свідків, понятих, експертів, спеціалістів, які вже надали органу досудового розслідування викриваючи показання та брали участь у проведенні слідчих дій, з метою змусити їх відмовитись від цих показань в суді. Запобігання настання вказаним ризикам без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є неможливим.

В свою чергу, це створить в очах військовослужбовців уяву безкарність та свавілля, а в очах суспільства уяву неспроможність правоохоронних органів захистити пересічних громадян.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено, наявність вищевказаних ризиків, таким чином, з метою забезпечення належного проведення усіх необхідних процесуальних дій для забезпечення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, наявна обґрунтована необхідність щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України.

Вік та стан здоров`я підозрюваного підозрюваного не перешкоджають триманню останнього під вартою.

Характер та фактичні обставини інкримінованого підозрюваному злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності в скоєні злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судового провадження, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа злочин, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, про обрання якого слідчим та прокурором заявлено клопотання.

Так, в разі застосування до підозрюваного, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання, домашній арешт сторона обвинувачення не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на свідків, понятих, експертів, спеціалістів, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки в судові засідання та до органу досудового розслідування по справі за надуманими приводами, в тому числі і тимчасової непрацездатності. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування.

Зважаючи на тяжкість, специфіку, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється підозрюваний, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є необхідним визначити розмір застави у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто такий, що перевищує 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та визначити її у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, зупинення його злочинної діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» для ОСОБА_4 на період дії воєнного стану передбачена додаткова винагорода в розмірі 30 тисяч гривень щомісячно. Також, для підозрюваного визначена додаткова винагорода до 100 тисяч гривень, якщо він брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Прокурор в судовому засіданні підтримав вказане клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених вище та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 свою вину в обсязі повідомленої йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.364 КК України визнав повністю, заперечував проти задоволення клопотання щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив обрати відносно нього більш м`яких запобіжний захід, а саме - у виді особистої поруки, зазначивши при цьому, що станом на зараз проходить військову службу на посаді водія відділення штабних машин взводу штабних машин роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 , в ході досудового розслідування жодного разу не порушував свої процесуальні обов`язки.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, просив слідчого суддю обрати відносно нього запобіжний захід у виді особистої поруки начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_10 .

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування будь-якого запобіжного заходу, у тому числі особистої поруки, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; підставою для застосування будь-якого запобіжного заходу, у тому числі особистої поруки, є наявність обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення та доведення слідчим, прокурором наявності ризику того, що особа може вчинити хоча б одну з наступних дій: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 193 КПК України - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 КПК України - Особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Поручитель може відмовитись від взятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою його відповідальність. У такому разі він забезпечує явку підозрюваного, обвинуваченого до органу досудового розслідування чи суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу на інший.

У разі невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на нього накладається грошове стягнення.

Особиста порука ґрунтується на тому, що за поведінку підозрюваного, обвинуваченого відповідають інші особи поручителі, які, як правило, мають особисті чи службові зв`язки з особою, за яку вони поручились, і морально можуть впливати на неї. На поручителя покладається обов`язок забезпечити не тільки явку підозрюваного, обвинуваченого до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, а і виконання покладених на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, зокрема: утримуватися від спілкування із будь-якою особою, не відвідувати визначені місця, пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності, докласти зусиль до пошуку роботи або для навчання тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання за клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд переконливо приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді особистої поруки зможе в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання покладених на нього обов`язків. При цьому, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місця проживання, станом на зараз проходить військову службу на посаді водія відділення штабних машин взводу штабних машин роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 , зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, що свідчить про фактичну мінімізацію ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які в сукупності з обґрунтованою підозрою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення стали підставою для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання, щодо поручителя начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 , суд виходить з наступного.

Встановлено, що начальник штабу заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_10 особисто виявив бажання взяти ОСОБА_4 на особисту поруку та контролювати виконання останнім своїх процесуальних обов`язків. Даний факт він безпосередньо підтвердив під час судового засідання, а також зазначив, що наслідки порушення обвинуваченим умов застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відомі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що начальник штабу заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_10 заслуговує на особливу довіру, військова частина приймає безпосередньо участь у бойових діях, що свідчить про високий рівень довіри до нього та спроможність реально забезпечити належну поведінку і виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Окрім того, прокурор в судовому засіданні не довів суду виняткових обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого, як особиста порука.

На підставі викладеного, суд вважає, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Водночас, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та зобов`язати його прибувати за викликом до суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та зміну особистих засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 176, 177, 180, 183, 331, 376 КПК України, суд,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_11 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистої поруки строком на 60 (шістдесят) днів.

Визначити поручителем та передати водія відділення штабних машин взводу штабних машин роти зв`язку тилового командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на поруки начальнику штабу заступнику командира військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 додаткові обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про намір змінити своє місце проживання;

- утримуватись від спілкування в будь-який спосіб зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити поручителю, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст.364 КК України,, за яку законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ми років, а також те, що він поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язується за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу; роз`яснити його право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою відповідальність, та необхідність у цьому разі забезпечення явки підозрюваного до органу досудового розслідування чи до суду з метою вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу; а також роз`яснити, що у разі невиконання ним взятих на себе обов`язків на нього буде накладене грошове стягнення від десяти до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.6 ст.180 КПК України контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку покласти на слідчого, а при перебуванні справи у провадженні суду на прокурора.

Встановити строк дії ухвали - до 20 червня 2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1