У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігів, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004502.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08.10.2025 р., без права внесення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з правом внесення застави, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що складає 60 560 грн., у разі внесення якої покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і постановлена з порушенням норм КПК України.

На думку захисника, слідчий суддя не оцінив обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а клопотання сторони обвинувачення не підтверджує ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризик переховування не доведений з огляду на статус ОСОБА_5 , як військовослужбовця та відсутність права виїзду за межі України.

Твердження про можливий вплив на свідків є оціночними й не підкріплені конкретними даними, а наявність зареєстрованої зброї не свідчить про такий ризик і може бути спростований передачею її на зберігання.

Ризик перешкоджання провадженню та ризик вчинення нового злочину належно не обґрунтовані, зважаючи на відсутність у ОСОБА_5 судимостей, наявність міцних соціальних зв`язків та інших позитивних даних про його особу.

Захисник наголошує, що суд обмежився загальними формулюваннями про тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, чим фактично підмінив аналіз конкретних фактів і не перевірив реальність кожного ризику, як того вимагають ст. ст. 177, 178 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що слідчий суддя не довів неможливості запобігти заявленим ризикам шляхом застосування більш м`яких заходів, чим порушив принцип винятковості тримання під вартою. Крім того, за відсутності підстав, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України, суд мав визначити розмір застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України та мотивувати його, однак цього не зробив.

Зважаючи на наведене, захисник вважає за можливе обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід, зокрема, нічний домашній арешт з покладенням процесуальних обов`язків або визначити тримання під вартою з правом внесення застави.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0004502, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що майор ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та, проходячи військову службу на посаді офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , 12.08.2025 р., всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, з метою ухилення від обов`язків військової служби, прийнявши наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 224 від 12.08.2025 р. про вибуття з цієї військової части і переміщення до військової частини НОМЕР_2 на підставі призначення на посаду в останній військовій частині, доведеного заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_8 , прямо виразив небажання виконувати наказ командира, що супроводжувалось усною та письмовою відмовами, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

12.08.2025 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України та 13.08.2025 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин інкримінованого кримінального правопорушення його правової кваліфікації, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції, тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані повідомлення МЗВ ВСП від 12.08.2025 р., протоколи затримання ОСОБА_5 від 12.08.2025 р., допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інші матеріали провадження у їх сукупності, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що свідчить про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування або суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може шляхом залякування, погроз, вмовлянь або іншим чином незаконно впливати на свідків, з якими особисто знайомий.

На даний час, досудове розслідування перебуває на початковій стадії розслідування, встановлюються обставини ймовірно вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому можливе вчинення підозрюваним дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на обставини кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, який є діючим військовослужбовцем, апеляційний суд вважає, що, на даний час, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також має місце.

Отже, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Стосовно заявлених захисником вимог про можливість визначення підозрюваному ОСОБА_5 певного розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину застава визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 402 КК України.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Постановляючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя зазначених вимог закону не дотримався.

Зважаючи на дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, є діючим військовослужбовцем, тобто має обмеження щодо виїзду за межі України, з огляду на повідомлені підозрюваним мотиви невиконання наказу начальника (догляд за хворими членами сім`ї), що стало підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає, що вказані обставини, хоча й не усувають потребу у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але свідчать про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 шляхом визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його майнового стану, обставин можливо вчиненого умисного злочину та його наслідки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, апеляційний суд доходить висновку про можливість визначення підозрюваному застави у розмірі, в межах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді в частині визначення запобіжного заходу без визначення застави, не може вважатись законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали, якою слід застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у разі внесення застави.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, як така, що містила вимогу про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з правом внесення застави.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 08.10.2025 р. включно.

Визначити заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 грн., за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_5 слід негайно звільнити з під варти.

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду у справі за кожною вимогою;

- не відлучатися з м. Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, крім випадків участі у проведенні слідчих дій у даному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_5 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного з явки за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у дохід держави, та вирішено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3