Справа № 299/2612/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/360/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.07.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою до 30.08.2025, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому 04.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000233 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

02.07.2025 прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказував на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом при обранні та неодноразовому продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не змінились та не зменшились, а саме, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвала мотивована тим, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких та за своїм характером може викликати таку реакції суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдним тримання особи під вартою протягом певного часу. Також вказано, що обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися і не перестали існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти таким ризикам. Врахувавши наведене та дані про особу обвинуваченого, який раніше

-2-

судимий за злочини проти власності, схильний до вчинення крадіжок, непрацює, зловживає алкоголем, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з 22 год по 06 год. Посилається на те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим. Судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_5 є батьком двох малолітніх дітей. Доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами. Також стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 не виконуватиме покладені на нього обов`язки шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту в нічний час доби з електронним засобом контролю. Крім того, звертає увагу на те, що кримінальне провадження перебуває у суді першої інстанції вже більше року, і з цього часу не досліджено жодних доказів та не допитано будь-яких свідків через їхні неявки, натомість обвинувачений безпідставно перебуває під вартою, внаслідок чого нівелюються його права.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав, натомість у матеріалах контрольного провадження міститься клопотання прокурора ОСОБА_8 про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

-3-

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від 5 до 8 років), дані про особу обвинуваченого (неодружений, непрацюючий, раніше судимий, зловживає алкоголем, схильний до вчинення крадіжок), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій, у тому числі допиту потерпілих та свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

-4-

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що відомості, які характеризують особу обвинуваченого та спосіб його життя (раніше судимий за злочини проти власності, непрацює, зловживає алкогольними напоями), у своїй сукупності з тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності може вдатися до вчинення дій, які визначені ч. 1 ст. 177 КПК України як ризики перешкоджання кримінальному провадженню.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Колегія суддів уважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а відтак і про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 є батьком двох малолітніх дітей. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказана обставина не стала перешкодою для настання обставин, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованими та правильними. Саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Також стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які унеможливлюють тримання його під вартою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд вважає, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги, зокрема щодо наявності на утриманні дітей малолітнього віку, колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд

-5-

враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, до 30.08.2025 включно.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів уважає, що застосований щодо ОСОБА_9 запобіжний захід з врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений вже більше року перебуває під вартою, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, однак апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідності вжиття заходів, передбачених кримінальним процесуальним законом, щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилалася під час її розгляду, і жодних клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.07.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді