С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 1-кс/760/9928/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

31 липня 2025 року

слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Голіцино Московської області РСФСР СРСР, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні №0000032 від 23.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 438 КК України.

ІІ. Мотивувальна частина

25 липня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу Слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області капітана юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000032 від 23.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

Обгрунтовуючи подане клопотання, слідчий звернув увагу на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з лютого 2014 року триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, яка супроводжується окупацією частини території України. 24 лютого 2022 року президент РФ офіційно оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у повномасштабному вторгненні Збройних Сил Російської Федерації (ЗС РФ), інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм іррегулярних збройних угруповань на територію України. Факт цієї агресії не приховувався владою РФ і підтверджується міжнародними актами, зокрема:

?Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України»;

?Пунктами 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України»;

?Пунктами 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Ці дії РФ порушують норми міжнародного гуманітарного права, зокрема ст. 2 Женевських конвенцій 1949 року, яка застосовується до всіх випадків збройного конфлікту між державами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Згідно зі ст. 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі (додаток до IV Гаазької конвенції 1907 року), забороняється атакувати чи бомбардувати незахищені міста, поселення чи будівлі. Пункти 1, 2, 3 ст. 52 Додаткового протоколу I до Женевських конвенцій 1977 року встановлюють, що цивільні об`єкти не можуть бути об`єктами нападу, а в разі сумнівів щодо використання об`єктів передбачається їх цивільний статус. Крім того, п. 2 ст. 57 Протоколу I зобов`язує тих, хто планує напад, пересвідчитися, що об`єкти не є цивільними, а п. 3 цієї статті забороняє атаки, які можуть спричинити надмірні втрати серед цивільного населення чи шкоду цивільним об`єктам.

У лютому-березні 2022 року селище Тетерівське Вишгородського району Київської області перебувало в зоні відповідальності угрупування військ ЗС РФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », до складу якого входили НОМЕР_1 загальновійськова армія та НОМЕР_2 армія військово-повітряних сил і військ протиповітряної оборони. Керівництво цим угрупуванням здійснював генерал-полковник ОСОБА_5 , який одноособово приймав рішення щодо проведення військових операцій та керував виконанням бойових завдань.

14 березня 2022 року о 20:31, перебуваючи на тимчасово окупованій території Київської області (точне місце не встановлено), ОСОБА_5 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, віддав явно злочинний наказ на застосування бойової авіації та артилерії по селищу Тетерівське. Наказ був відданий під час службової наради з керівниками військових підрозділів ЗС РФ, які здійснювали наступ на Київську область. ОСОБА_5 розумів, що виконання цього наказу призведе до загибелі цивільного населення та руйнування цивільних об`єктів, що суперечить нормам міжнародного гуманітарного права, зокрема ст. 8(2)(b)(ii) Римського статуту Міжнародного кримінального суду, яка класифікує умисні напади на цивільні об`єкти як воєнний злочин.

На виконання цього наказу невстановлені військовослужбовці угрупування «СХІД» у період з 04:00 15.03.2022 по 23:59 19.03.2022 здійснили серію авіаційних ракетно-бомбових та артилерійських ударів по селищу Тетерівське. Внаслідок цих атак було зруйновано та пошкоджено 74 цивільні житлові будинки за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 ), АДРЕСА_11 , АДРЕСА_48, АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 ), АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 ), АДРЕСА_27 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , 9), АДРЕСА_31 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_29 ), АДРЕСА_15 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_21 ), АДРЕСА_19 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_41 ), АДРЕСА_12 (1, АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_49), а також інші об`єкти інфраструктури.

18 березня 2022 року внаслідок цих ударів загинули цивільні особи:

?ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), смерть якої настала від осколкового поранення голови з множинними переломами кісток черепа та руйнуванням речовини головного мозку;

?ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), смерть якого настала від багатоуламкового осколкового поранення правої гомілки з ушкодженням великих кровоносних судин.

Обґрунтованість підозри підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення:

1.Протоколи допиту свідків:

oОСОБА_9 засвідчила, що 15.03.2022 чула вибухи та бачила руйнування будинків на АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_7 .

oОСОБА_10 підтвердив факти артилерійських обстрілів та авіаударів у період 15-19.03.2022, зазначивши про пошкодження будинку на АДРЕСА_20 .

oОСОБА_11 бачив авіаційні удари та підтвердив загибель ОСОБА_8 від осколкових поранень.

oОСОБА_12 та ОСОБА_13 детально описали масштаби руйнувань у селищі, зокрема на АДРЕСА_50.

2.Відповіді повітряного командування «Центр» Повітряних Сил ЗС України підтверджують, що в період 15-19.03.2022 над Тетерівським фіксувалися польоти російської авіації, зокрема літаків Су-34, які застосовувалися для бомбардування.

3.Висновок експертизи відео- та звукозапису №14629/14630/23-35 від 03.10.2023 встановлює, що на аудіозаписі наради 14.03.2022 ОСОБА_5 віддає наказ про завдання ударів по Тетерівському, ігноруючи інформацію про відсутність там військових об`єктів.

4.Висновок судової військової експертизи №28740/23-83 підтверджує, що атаки здійснювалися підрозділами угрупування «СХІД» під командуванням ОСОБА_5 , а застосована зброя (некеровані авіабомби та артилерійські снаряди) не дозволяла точно уражати військові цілі, що свідчить про умисний характер нападу на цивільні об`єкти.

5.Протоколи слідчих експериментів та огляду місця події фіксують руйнування 74 будинків та інших об`єктів інфраструктури, що не мали військового призначення.

6.Висновки судово-медичних експертиз встановлюють причини смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджуючи, що травми були спричинені ракетно-бомбовими та артилерійськими ударами.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру 14.07.2025 у порядку ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України шляхом публікації у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та надсилання повідомлення на електронну пошту Міністерства оборони РФ (). 16.07.2025 копію повідомлення вручено захиснику ОСОБА_4 . Повістки про виклик на 17.07.2025, 18.07.2025, 19.07.2025 та 20.07.2025 опубліковано аналогічним чином, однак підозрюваний не з`явився, не повідомивши про причини. 21.07.2025 ОСОБА_5 оголошений у державний, міждержавний та міжнародний розшук, що підтверджується постановами слідчого.

Слідчий обґрунтовує необхідність тримання під вартою наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

1.Переховування від слідства чи суду: ОСОБА_5 перебуває на території РФ, визнаної державою-агресором, є високопосадовим військовослужбовцем ЗС РФ, що забезпечує йому підтримку з боку РФ для уникнення відповідальності. Відсутність соціальних зв`язків в Україні (родини, роботи) посилює цей ризик.

2.Знищення чи приховування доказів: досудове розслідування триває, не встановлені всі співучасники, місця зберігання знарядь злочину та інші обставини. ОСОБА_5 , враховуючи його посаду, може знищити документи чи свідчення, що стосуються його наказів.

3.Незаконний вплив на свідків чи інших підозрюваних: його командна роль у ЗС РФ надає можливості для тиску на свідків, особливо тих, хто може перебувати на окупованих територіях чи в РФ.

4.Перешкоджання провадженню: участь ОСОБА_5 у воєнних діях проти України спрямована на підрив суверенітету держави, що ускладнює розслідування.

5.Вчинення інших злочинів: його продовження участі в агресії проти України створює ризик нових воєнних злочинів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, наголошуючи на тяжкості злочину, перебуванні підозрюваного в РФ, його статусі та наявності ризиків, що унеможливлюють застосування більш м`яких заходів. Захисник ОСОБА_4 заперечував, стверджуючи, що формальне дотримання вимог повідомлення не підтверджує фактичної обізнаності ОСОБА_5 про провадження, а тримання під вартою є надмірним без доказів його наміру ухилятися.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали та докази, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання ризикам. Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою є обґрунтована підозра та наявність ризиків.

Обґрунтованість підозри підтверджується вищенаведеними доказами, які відповідають стандартам Європейського суду з прав людини (справи «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990). Санкція ч. 2 ст. 438 КК України передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне ув`язнення, що класифікує злочин як особливо тяжкий (ст. 12 КК України).

Доводи захисника про відсутність обізнаності відхиляються, оскільки повідомлення здійснено відповідно до ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України. Публікація, надсилання повідомлення до Міноборони РФ та вручення копії захиснику є належними. Відсутність явки та оголошення в розшук підтверджують намір ухилятися.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені даною статтею.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Крім того, обов`язковою умовою вимоги про видачу для здійснення карного переслідування є засвідчена копія постанови про заключення під варту. Зазначена вимога міститься в ч. 2 ст.58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993. Такі ж вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого виступає правовою підставою для подальшого затримання цієї особи за межами України і доставки її на територію України до місця кримінального провадження.

Після затримання особи за межами України слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК).

При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто на відміну від затриманої особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З наведеного слідує, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 193 КПК, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність, яке може бути обмежене виключно з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури (рішення Конституційного Суду України (від 13 червня 2019 року № 4-р/2019).

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, враховуючи, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

ІІІ. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя ухвалив:

1.Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

2. Після затримання ОСОБА_5 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

3. Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: