УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000544 від 07.07.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семеринське Локачинського району Волинської області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.03.2025 за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком на 1 рік, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ

22 липня 2025 року слідчий СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що у провадженні слідчого відділення Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000544 від 07.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.07.2025 близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та заходячись у квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та завдання шкоди його здоров`ю, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс численні удари кулаками обох рук у голову ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закрито черепно-мозкової травми, дифузної травми головного мозку, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, котрі в даному випадку 22.07.2025 призвели до смерті ОСОБА_8 .

22.07.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Слідчий зазначає, що обґрунтованість підозри останнього підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ; іншими доказами.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а тому, у досудового слідства наявні підстави для твердження про існування ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_7 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вищевказане, на думку слідчого, обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України , а саме тим, що:

- наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів;

- у разі визнання винуватим ОСОБА_7 , у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років;

- відсутність постійного місця проживання, роботи та джерела прибутку;

- відсутні міцні соціальні зв`язки підозрюваного за місцем постійного проживання, у тому числі відсутні члени сім`ї на утриманні.

Підстав та доцільності в застосуванні відносно ОСОБА_7 , менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, немає, оскільки інші заходи не забезпечать запобіганню заявленим ризикам, визначеним ст. 177 КПК України та належної поведінки останнього під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а саме запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосовано, так як підозрюваний не заслуговує на довіру та не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Особиста порука не може бути застосовано до підозрюваного, так як відсутня особа, яка б могла за нього поручитись. Домашній арешт не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , враховуючи санкцію покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

На підставі викладеного, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний має намір та можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення та з врахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам та не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, якого буде достатньо для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Встановлено, що слідчим відділенням Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000544 від 07.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України.

22 липня 2025 року, в межах вказаного кримінального провадження, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, є тяжким злочином, за який перебачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років, а тому, відповідно до ст.183 КПК України, до ОСОБА_7 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1-4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає таке.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», у справі «Феррарі-Браво проти Італії») наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів і відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин. Затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Слідчий суддя вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена прокурором сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, та досліджених у судовому засіданні, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ..

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.

Як було зазначено вище, законодавцем відповідно до ст. 177 КПК України визначена наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 с.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

На думку слідчого судді зазначений слідчим у клопотанні перелік ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, а саме, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також ризик того, що підозрюваний продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення, є обґрунтованим.

Тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, та обставини, встановлені під час його розгляду, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Слідчий суддя вважає також обґрунтованим твердження сторони обвинувачення про існування ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

При оцінці вказаного ризику слідчий суддя враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих свідків та дослідження їх судом.

Отже, усвідомлюючи вчинене та тяжкість покарання за це, підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може вдатися до незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, щоб останні надали недостовірні показання на його користь.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, ніде не працює, не має постійного джерела прибутку та законних засобів до існування, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі він продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи особистість підозрюваного, вагомість доказів причетності підозрюваного до скоєння інкримінованого йому злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту чи особистого зобов`язання, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявні всі обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На підставі наведеного слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Відповідно до ст.183 ч.3 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, слідчий суддя вважає необхідним не визначати йому розмір застави.

Керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194,197, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, а саме з 22 липня 2025 року, до 19 вересня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, підозрюваним ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена 22.07.2025. Повний текст ухвали суду виготовлений 25.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1