УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , під час розгляду у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №000191 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.4,5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000191 від 18.02.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбаченого ч.ч. 4,5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що посадові особи військової частини, зловживають службовим становищем, шляхом внесення недостовірних відомостей в офіційні документи на підставі яких особисто незаконно отримують грошові кошти в тому числі за безпосередню участь у бойових діях військовослужбовців, які фактично на військовій службі не перебувають.

В ході досудового розслідування, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також документів, які мають значення для досудового розслідування 25.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2025, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення обшуку виявлено та вилучено: тримач SIM-карти мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «iPhone 11 Pro Max», в корпусі зеленого кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з номером телефону НОМЕР_4 , який ОСОБА_5 ; тримач SIM-карти мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_5 ; тримач SIM-карти мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з номером телефону НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 12600 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США в кількості 126 купюр, які належать ОСОБА_4 ; банківську картку імітовану банком «ПУМБ» з номером НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_4 .

07.07.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №000191 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.4,5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України повернуто прокурору та встановлено строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 під час попереднього розгляду клопотання надав письмові заперечення на клопотання, в яких посилався на його необґрунтованість. Зазначив, що вилучені під час обшуку грошові кошти є накопиченнями родини, зазначив, що останній згідно довідок про доходи, проходить службу в ЗСУ та отримує офіційний дохід, надав копії квитанцій. Просив залишити клопотання без задоволення та розглянути у його відсутності.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення з додатками представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, останнє не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке: прокурором в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене під час обшуку за фактичним місцем мешкання ОСОБА_4 , посилання його причетності до кримінального провадження №000191 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.4,5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, джерела походження вилучених грошових коштів та, як наслідок, його відповідність критеріям передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що 07.07.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси вказане клопотання вже поверталося прокурору для усунення недоліків, саме з цих підстав, однак останні не були усунуті.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №000191 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.4,5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1