Справа № 367/1356/25
Провадження №1-кс/367/497/2025
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2025, у кримінальному провадженні, відомості про яке 31.01.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

До слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року, на посвідчення водія, серія та номер посвідчення НОМЕР_1 , категорія В, С, на ім`я ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи подане клопотання, заявник вказує, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року було накладено арешт на посвідчення водія серія та номер посвідчення НОМЕР_1 , категорія В, С, на ім`я ОСОБА_4 , яке було виявлене та вилучене 30.01.2025 року у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

03 березня 2025 року з метою повного та усестороннього розгляду даного кримінального провадження, а також з`ясування усіх обставин справи та збирання всіх необхідних доказів, у тому числі і тих, які можуть вказувати на не причетність ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, що є обов`язком сторони обвинувачення відповідно ч. 2 ст. 9 КПК України, було долучено до матеріалів кримінального провадження наступні документи: Лист Головного сервісного центру МВС регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) територіальний сервісний центр МВС № 8047 (ТСЦ МВС №8047) №31/26/23-2045-2025 від 01.03.2025 (15072) з додатком; Надану інформацію, яка станом на 28.02.2025 міститься в Єдиному державному реєстрі МВС, про видачу посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата видачі 28.07.1999, серія та номер посвідчення НОМЕР_1 , категорія В, С, які дійсні з 28.07.1999 р. Статус посвідчення водія ВИДАНИЙ; Клопотання про прийняття рішення, відносно ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000012, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

Заявник зауважує, що 19 березня 2025 року УП ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області винесено Постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000012 від 31.01.2025 року, відносно ОСОБА_4 , у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Звертає увагу, що на даний час у власника посвідчення водія виникла необхідність у знятті арешту. На момент подання клопотання про зняття арешту, всі необхідні слідчі дії проведені у повному обсязі. Жодних підстав для продовження цього арешту не існує. Наявність арешту заважає власнику користування та розпорядження вказаним майном, оскільки він позбавлений можливості користуватися своїм транспортним засобом, що унеможливлює виконання зобов`язань заявника пов`язаних з майном, на яке накладений арешт та сприяє завданню збитків.

У судове засідання власник майна ОСОБА_4 не з`явився. Від представника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, подане клопотання підтримують та просять задовольнити.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, серед яких визначена конфіскація майна як вид покарання.

Так, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року було задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеного 31.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, накладено арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлене та вилучене 30.01.2025 у ході огляду місця події за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Антонова, 24.

Арешт накладено слідчим суддею з метою збереження вказаного майна, оскілки воно є доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчі судді зобов`язані, зокрема, перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів, зважати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для застосування заходів забезпечення (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.

Поряд з цим, з наявних матеріалів вбачається, що 19 березня 2025 року старшим дізначавачем сектору дізнання ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7 було винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000012 від 31.01.2025 у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України», «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»), а будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»), тобто має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

З огляду на викладене, враховуючи наявність постанови про закриття кримінального провадження у якому на належне заявнику майно було накладено арешт, а отже фактичну відсутність підстав для продовження цього арешту, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 169-174, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2025 року на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлене та вилучене 30.01.2025 у ході огляду місця події за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Антонова, 24 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала про скасування арешту майна підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1