Справа № 487/2627/25
Провадження № 1-кс/487/2272/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000529, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000529, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. В ході досудового розслідування, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, тим самим намагався уникнути кримінальної відповідальності, оскільки розумів, що вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі від семи до десяти років. Тобто, перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів слідства та суду, усвідомивши невідворотність строку покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку, що підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки підозрюваному ОСОБА_5 , відомо анкетні дані потерпілих та свідків, та уразі незастосування запобіжного заходу тримання під вартою існує ризик впливу підозрюваного на вказаних осіб шляхом залякування їх, підкупу, шантажу, погроз, примусу до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема здійсненню повного, всебічного досудового розслідування, оскільки на даний час є необхідність у проведенні ряду слідчих (розшукових) дій, які спрямовані на встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення до завершення строку досудового розслідування. Також, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки останній не має стабільного джерела доходів, стійких соціальних зв`язків, що може спонукати його до вчинення аналогічних корисливих злочинів. Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що застосування інших альтернативних запобіжних заходів, менш суворі запобіжні заходи у виді: особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою зможе забезпечити запобігання можливості ухилення останнього від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний у судовому засіданні зазначив, що провину визнає в повному обсязі, кається. Вказав, що має бажання проходити військову службу. Просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Захисник в судовому засіданні вказав на недоведеність ризиків, зазначених прокурором в клопотанні, також, вказав про відшкодування підозрюваним матеріальних збитків. З огляду на зазначене, просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000529 від 18.04.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

За версією сторони обвинувачення, 24.02.2022 указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, а останній раз відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України, 15.01.2025 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжено з 08.02.2025 строком на 90 діб.

Будучи достовірно обізнаним про діючий на всій території України воєнний стан, ОСОБА_5 , вчинив відкрите викрадення чужого майна поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в умовах воєнного стану.

Так, 18.04.2025 у вечірній час більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , йшов по вулиці Євгена Єщенка в місті Миколаєві, де побачив у зустрічному напрямку через дорогу вказаної вулиці потерпілу ОСОБА_7 , яка мала при собі жіночу сумку рудого кольору, та в цей час в нього виник злочинний, корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення вказаної сумки та обернення її на свою користь.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 18.04.2024 приблизно о 21:15, ОСОБА_5 , перейшовши на бік вулиці на якому знаходилась потерпіла та почав йти в бік останньої. Далі, ОСОБА_5 в момент коли потерпіла підходила до свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи корисливий умисел, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та який направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме сумки потерпілої, накинувся на останню схопивши її руками та зробив підніжку, в результаті чого повалив ОСОБА_7 на землю, тобто застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої.

Після чого, ОСОБА_5 , впевнившись, що потерпіла не чинить йому супротив, шляхом ривку, відкрито заволодів належною ОСОБА_7 жіночою сумкою рудого кольору, в якій знаходились мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А10» IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2-97932 синього кольору в чохлі темно-зеленого кольору, та який на момент придбання коштував 6000 гривень, зарядний пристрій до вказаного телефону, гаманець темно-зеленого кольору, в якому знаходились грошові кошти на загальну суму 900 гривень, номіналом 1 купюра 500 гривень, 1 купюра номіналом 200 гривень, 2 купюри номіналом 100 гривень, бордовий футляр в якому знаходились окуляри з оправою, банківська картка АТ КБ «Приват банк» та 2 АТ «Банк-Восток», документи на ім`я останньої. Тим самим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 6900 гривень.

Після вчинення злочину, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, та в подальшому був затриманий працівниками поліції по вул. Аркасівська (Пушкінська), 71 в м. Миколаєві.

18.04.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуються наступними доказами, зібраними під час досудового розслідування та наявними в матеріалах кримінального провадження: заявою ОСОБА_7 про вчинення відносно неї відкритого заволодіння її майном; рапортом працівника НГУ ОСОБА_8 про фактичне затримання 18.04.2025 о 23:01 ОСОБА_5 по вул. Аркасівська (Пушкінська), 71 в м. Миколаєві; протоколом огляду місця події розташованого за місцем фактичного затримання ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 ; протоколом огляду місця події розташованого неподалік будинку АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано обстановку вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого остання повідомила про обставини вчинення відносно неї злочину, характерні прикмети особи злочинця та майна, яке в неї було викрадено останнім; протоколом огляду предметів, за участю потерпілої ОСОБА_7 , а саме викраденого ОСОБА_5 майна в ході якого остання впізнала свої речі; протоколами допиту в якості свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході якого останні впізнали особу, яка вчинила відкрите заволодіння майна ОСОБА_7 , а саме підозрюваного ОСОБА_5 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є тяжким, слідчий суддя вважає доведеним, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_5 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілу та свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків, потерпілих та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Прокурором в судовому засіданні не доведено наявності ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання від семи до десяти років. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1995 році. На обліку за станом здоров`я у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 має повну середню освіту, не одружений, дітей не має, офіційне джерело доходу відсутнє. Підозрюваний має постійне місце проживання, за яким проживає з матір`ю 1970 року народження та співмешканкою. Раніше не судимий, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази, доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення її належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , як зазначалось раніше, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вчиненого із застосуванням насильства, беручи до уваги дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави. Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Відповідно до змісту ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Згідно положень ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 15.06.2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 22.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1