справа № 462/3060/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0003097 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великий Любінь Городоцького (на даний час Львівського) району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , перебуваючи в автомобілі поблизу АЗС «ОККО», що за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 284/1, діючи умисно та реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, з подальшою метою незаконного заволодіння грошовими коштами, маючи дані банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , та відомого йому пін-коду до вказаної картки, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самочинно, без дозволу власника, 30.10.2024 року приблизно о 00:57 год. за допомогою мобільного телефону, здійснив вхід в особистий кабінет ОСОБА_6 веб-банкінгу «Ощад 24/7». Після успішного входу в особистий кабінет прив`язав його банківську карту до свого електронного гаманця для подальшого розрахування грошима ОСОБА_6 через систему «paypass», тим самим здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи «Ощад 24/7», яка згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є електронним платіжним засобом та системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками AT «Ощадбанк» і відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно - телекомунікаційних системах» є автоматизованою системою.

Крім цього, ОСОБА_5 , перебуваючи в машині поблизу АЗС «ОККО», що за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 284/1, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливим мотивом, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за допомогою мобільного телефону, несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованої системи веб-банкінгу «Ощад 24/7» та без відома і згоди потерпілого ОСОБА_6 , 30.10.2024 року, у період часу з 01:05 год. до 01:08 год. здійснив переказ грошових коштів з банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_6 на банківську картку № НОМЕР_2 , власником якої являється ОСОБА_5 , на загальну суму 9000 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи реалізацію свого єдиного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_5 , 30.10.2024 року о 01.28 год., перебуваючи в приміщенні АЗС «ОККО», що за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 284/1, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливим мотивом, та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за допомогою мобільного телефону через систему «paypass» здійснив безготівкову оплату за товар, банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , на суму 36,90 грн.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 9036,90 грн.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому зазначив, що він 30.10.2024 року близько 00.57 год., перебуваючи в автомобілі поблизу АЗС «ОККО», що за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 284/1, за допомогою свого мобільного телефону, прив`язав банківську картку ОСОБА_6 до свого електронного гаманця. В подальшому, близько 01.00 год. він здійснив переказ з банківської картки потерпілого на власну банківську картку грошові кошти у розмірі 9000 грн., а також в приміщенні магазину АЗС «ОККО», за допомогою системи «paypass», здійснив безготівкову оплату за товар банківською карткою ОСОБА_6 .

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство) та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Положеннями ст.50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретних кримінальних правопорушень, враховуючи їх характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінальних правопорушень, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання Її конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які є кримінальним проступком та тяжким злочином; особу винного, який раніше не судимий (а.с.31), неодружений, офіційно непрацевлаштований, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (а.с.34, 35).

Крім цього суд бере до уваги позицію потерпілого ОСОБА_6 , що жодних матеріальних претензій до ОСОБА_5 він не має, просить обвинуваченому призначити покарання, не пов?язане з позбавленням волі, а також враховує ту обставину, що обвинуваченим повністю відшкодовано заподіяну потерпілому шкоду (а.с.41).

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, за кожне кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.190 КК України та у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.361 КК України.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином,остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, - шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі більш суворим у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд, приймаючи до уваги наведені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень. На переконання суду застосування відносно ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета покарання.

Суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обраний обвинуваченому ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29.04.2025 року, слід залишити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. 100, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.4 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки;

за ч.1 ст.361 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання- залишити до вступу вироку в законну силу.

Речові докази: DVD-R диск з відеозаписами за 30.10.2024 року з камер відеоспостереження з приміщення АЗС «ОККО» за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 284-1 (а.с.36), DVD-R диск із матеріалами тимчасового доступу до банківської карти № НОМЕР_1 (а.с.37), DVD-R диск із матеріалами тимчасового доступу до банківської карти № НОМЕР_3 (а.с.38) залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1