Справа № 357/9573/25
У Х В А Л А

26.06.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у кримінальному провадженні № 0000774, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рубченки, Володарського району Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, працюючого монтажником, неодруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 317 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого неофіційно, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 314 КК України

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , їх захисник адвокат ОСОБА_8

У С Т А Н О В И В:

У провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло кримінальне провадження № 0000771, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 314 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотаня про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та на неможливість інших, більш м`яких запобіжних заходів забезпечити процесуальну поведінку обвинувачених. Також прокурор просив стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту із накладенням заборони залишати житло цілодобово, посилаючись на існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України в тому самому об`ємі, як і були при обранні запобіжного заходу.

Так, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі можуть:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , змінювати своє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, водночас, офіційно не працевлаштовані, перебувають у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_6 не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, вчинених із застосуванням насильства щодо неповнолітнього, у період дії на території України воєнного стану. Вказані відомості свідчать про рівень моральності обвинувачених та в сукупності із даними про характер особи, його рід занять, коло спілкування свідчать про високий ступінь ризику переховуватись від суду.

- незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні. Потерпілий та обвинувачені проживають в одному населеному пункті, раніше знайомі між собою. Обвинуваченим достеменно відомо місце проживання потерпілого. Встановлені обставини вчинення кримінальних правопорушень свідчать про те, що обвинувачені можуть, користуючись своєю перевагою у віці, фізичному розвитку, впливати на потерпілого ОСОБА_12 шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.

Поряд із цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство, так як

обвинувачені попередньо, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, вже спричинили тілесні ушкодження неповнолітньому потерпілому

ОСОБА_13 . Тому, будь яка особа, має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед обвинуваченим, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки потерпілого, унеможливлення на нього незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії процесу.

Крім цього, наявні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені, можуть також намагатися встановити дані свідків, які вказують на їх причетність до вчинення кримінального правопорушення, задля незаконного впливу на них з метою реабілітації себе як злочинця.

Слід врахувати, що ані потерпілий, ані свідки не надавали свої показання суду, відтак, забезпечення безпеки потерпілого та свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії процесу.

Сукупність зазначених обставин вказують на реальну наявність ризику вчинення незаконного впливу на потерпілого та свідків у провадженні.

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Характер та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення (із застосуванням насильства щодо неповнолітнього, групою осіб, у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, в період дії воєнного стану) свідчать про відсутність будь-яких моральних принципів та запобіжників щодо кримінальної поведінки, тому наявний ризик вчинення ними іншого кримінального правопорушення, в тому числі повторно щодо потерпілого або стосовно свідків шляхом незаконного впливу на них з метою викривлення події злочину та реабілітації себе як злочинців.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких, окрім як тримання під вартою запобіжних заходів, не може запобігти виникненню встановлених ризиків.

Позиції сторін.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявленні клопотання та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив обрати стосовно нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, оскільки йому потрібно ходити на роботу і утримувати сім`ю. Зазнчив, що він проживає з цивільною дружиною та двома малолітніми дітьми, які перебувають на його утриманні. Також він доглядає за своїм хворим (неадекватним) батьком, який залишає своє місце проживання і його потрібно постійно шукати. З потерпілим він примирився, останній не має до нього претензій.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив обрати стосовнонього запобіжний захід у виді домашнього арешту, тому що йому потрібно доглядати за матір`ю, яка є особою з інвалідністю. Він працює неофіційно, неодружений, утриманців не має. З потерпілим у нього хороші відносини.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_8 просив у задовленні клопотання прокурора відмовити та обрати стосовно обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту, якщо не нічного, то хоча б цілодобового. Вказав на необгрунтованість доводів прокурора в тому, що обвинувачені не мають соціальних зв`язків, оскільки в судовому засіданні доведено протилежне. З приводу кваліфікації діяння вказав на те, що обвинувачені вчиняючи кримінальні правопорушення не були обізнані про неповнілітній вік потерпілого. Наслідіків для потерпілого не настало, на наступний день він пішов на роботу, на лікуванні не перебував.

Мотиви суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи заявлені прокурором клопотання про продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу, суд з огляду на думку учасників та вимоги чинного кримінального процесуального закону, зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний-обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як щодо раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Питання продовження запобіжних заходів до обвинувачених вирішується на стадії судового провадження, а відтак, на даній стадії суд позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту находження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого (ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років..

На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжних заходів.

Наявність ризиків та їх обгрунтованість.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Судом встановлено, що ухвалами слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2025 стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 30.05.2025.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.05.2025 раніше обраний запобіжний захід продовжено в межах строку досудового розслідування, до 30.06.2025.

Під час перевірки наявності ризиків у кримінальному провадженні суд вважає переконливими та погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених до втечі.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особами обвинувачених та характером кримінального правопорушення у вчиненні якого вони обвинувачуються, суд дійшов висновку про існування ризику того, що остані можуть переховуватися від суду.

Також прокурором в судовому засіданні доведено ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачені з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини можуть впливати на потерпілого та свідків, - умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до чч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, ознайомившись з матеріалами досудового розслідування обвинувачені володіють інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно них, у зв`язку з чим остані можуть безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Суд вважає переконливим і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки характер та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення (із застосуванням насильства щодо неповнолітнього, групою осіб, у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, в період дії воєнного стану) свідчать про відсутність будь-яких моральних принципів та запобіжників

щодо кримінальної поведінки, тому наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, в тому числі повторно щодо потерпілого або стосовно свідків шляхом незаконного впливу на них з метою викривлення події злочину та реабілітації себе як злочинців.

Отже, стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 судом встановлено наявність реальних ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які і на даний час не зменшились, а продовжують існувати.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення посилається на неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наявність високого ступеню встановлених ризиків та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи.

Суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, при виборі між кількома запобіжними заходами, слід перевірити чи можуть більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, існування яких доведено прокурором.

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 суддею встановлені та враховуються такі відомості про його особу: він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, від яких має двою малолітніх дітей, що перебувають на його утриманні, працюючий неофіційно, тобто не має офіційного джерела доходу, має місце реєстрації та місце проживання, раніше не судимий.

Про особу ОСОБА_6 судом встановлено та враховано, що він раніше не судимий, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини їх вчинення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , їх особу (кожного окремо), соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, майновий стан, суд приходить до обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених, спрямованих на ухилення від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що встановлені обставини про особу обвинувачених, їх соціальні зв`язки, в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, суд вважає, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , а тому наразі є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою. Непродовження застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи застосування більш м`якого запобіжного заходу перешкодить завданням кримінального судочинства, встановленню істини у справі та прийняття остаточного кінцевого рішення у провадженні у розумні строки. Адже, на переконання суду, саме такий запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та в повній мірі забезпечить запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Документів, які свідчать про неможливість утримання ОСОБА_14 та ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

За викладених обставин, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинувачених не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства чи погрози, то на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про продовження стосовно обвинувачених строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 24.08.2025 включно, без визначення розміру застави.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 24.08.2025 включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України та начальнику ІТТ №1 ГУ НП в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення, а обвинуваченими з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 27.06.2025 о 08-00 год.

Суддя ОСОБА_15