Справа № 461/2925/25
Провадження № 1-кс/461/2843/25
УХВАЛА

про накладення арешту на майно

05.05.2025 слідча суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження №0000098 від 02.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до Галицького районного суду м. Львова зі вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на об`єкт житлової нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 236, земельну ділянку із кадастровим номером :01:003:1144 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), автомобіль марки «Peugeot 607», 2002 року випуску з VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 та ключі від вказаного транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчими відділурозслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000098 від 02.04.2025 за підозрою ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , будучи громадянином Республіки Латвії, тимчасово проживаючи, на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, 15.02.2025 та 24.03.2025 перебуваючи в с. Солонка, запропонував ОСОБА_8 , два шляхи уникнення від проходження служби в ЗСУ її братом ОСОБА_9 , один з яких вплив на відповідних посадових осіб та сприяння демобілізації мобілізованого ОСОБА_9 .

Відтак, ОСОБА_9 02.02.2025 був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому призваний на проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 з місцем дислокації АДРЕСА_2 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_8 подальше переведення ОСОБА_9 в одну з військових частин з дислокацією у м. Полтава та після оформлення ОСОБА_11 усіх необхідних документів, ОСОБА_9 не проходитиме службу в ЗСУ.

За вказані послуги ОСОБА_10 15.02.2025, перебуваючи в с. Солонка, висловив вимогу надати йому неправомірну вигоду в сумі 10 000 доларів США та в подальшому 24.03.2025 ще 2 000 доларів США за сприяння в демобілізації ОСОБА_9 .

В подальшому за вказівкою ОСОБА_12 15.02.2025 близько 14:00 год., ОСОБА_8 здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_4 в сумі 42 000 гривень, який вказав ОСОБА_13 . Також, 18.02.2025 під час особистої зустрічі за адресою:

АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 вимагав та одержав від ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 8 740 Євро. 03.04.2025 близько 11:38 год., за вказівкою ОСОБА_12 , ОСОБА_8 здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_5 в сумі 2 500 гривень, який вказав ОСОБА_10 , та 05.04.2025 близько 12:00 год., під час особистої зустрічі за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 вимагав та одержав від ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 500 доларів США.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи як приватна особа, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного незаконного збагачення за чужий рахунок, перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , близько 12:36 год. 02.05.2025 під час зустрічі з ОСОБА_8 висловив вимогу та отримав неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США, за вплив на прийняття рішення відповідними посадовими особами щодо прийняття рішення про демобілізацію ОСОБА_9 , що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 02.05.2025 становить 62 385 грн, після чого протиправна діяльність ОСОБА_12 була викрита та припинена внаслідок його затримання працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Латвія, громадянин Латвії, латвієць, проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.

«02» травня 2025 року ОСОБА_12 ( ОСОБА_6 ) затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_12 ( ОСОБА_6 ) повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить об`єкт житлової нерухомості житловий будинок АДРЕСА_5 та земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:1144 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36).

Окрім цього, відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Peugeot 607», 2002 року випуску з VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_6 на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, у клопотанні просить проводити розгляд у його відсутності та відсутності прокурора.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, слідча суддя вважає за можливе провести судовий розгляд без повідомлення власника майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши клопотання та долучені до нього матеріали, слідча суддя приходить до таких висновків.

Так, у ч. 5 ст. 170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

За положеннями ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК).

Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК).

За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого (детектива), який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст. ст. 132, 173 КПК також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Слідча суддя встановила, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

«02» травня 2025 року ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Слідча суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) у вчиненні кримінального правопорушення, вказаного у клопотанні, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідча суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру від 03.05.2025, вчинив зазначене кримінальне правопорушення та на цьому етапі досудового розслідування є достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки у розпорядженні слідчої є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить об`єкт житлової нерухомості житловий будинок АДРЕСА_5 та земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:1144 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36).

Окрім цього, відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Peugeot 607», 2002 року випуску з VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_6 на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи, що накладення арешту на майно проводиться з метою забезпечення завдань кримінального провадження, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності, слідча суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідча суддя -

у х в а л и л а :

клопотання задовольнити.

Накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на об`єкт житлової нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 236, земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:1144 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36), автомобіль марки «Peugeot 607», 2002 року випуску з VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 та ключі від вказаного транспортного засобу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 та інших слідчих зі складу групи слідчих у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 02.04.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п?яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_15