Справа №522/4960/20
Провадження №1-кп/522/2542/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000547 від 14.03.2020 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестоїта Котовського району Одеської області., громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, солдата-стрільця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, телефон: НОМЕР_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

13.03.2020 приблизно о 09 годин 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи по вул.Канатна в м.Одесі, поруч з будинком № 100/3а, під час з`ясування стосунків з ОСОБА_5 , схопив останнього за праву руку та силоміць затягнув за будинок АДРЕСА_2 , де наніс останньому долонею правої руки удар в ліве вухо, після чого відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_5 марки Samsung Galaxy А5, в корпусі чорного кольору (ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), вартістю 4500 гривень, в якому знаходились сімкарти з номерами телефонів НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який впав на землю.

На вимогу потерпілого ОСОБА_5 повернути викрадений телефон ОСОБА_3 відмовив. Після чого, утримуючи викрадений телефон марки Samsung Galaxy А 5, в корпусі чорного кольору (ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), вартістю 4 500 гривень, покинув місце вчинення злочину, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 4500 гривень.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, цивільний позов не заявляв, згідно письмової заяви майнових претензій до обвинуваченого не має та просить проводити судові засідання без його участі.

За згодою учасників процесу, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, та вирішено обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин справи та дослідженням письмових доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

ОСОБА_3 є громадянин України, перебуває на військові службі, є солдатом-стрільцем в/ч НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, у майбутньому обіцяв не скоювати нових злочинів, просив його суворо не карати.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Претензій майнового характеру обвинувачений від потерпілого не має, цивільний позов не заявлено, викрадений мобільний телефон повернуто потерпілому.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створить у нього готовність до самокерованої поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 злочину, усвідомлення останніми протиправності своєї злочинної поведінки, щире каяття, дані про особу винного, те, що останній раніше не засуджений, має постійне місце мешкання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому на підставі ст.75 КК України, вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення винного ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

В силу положень ч.1 ст.76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись 1-374 КПК України, 1-185 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням в період проходження військової служби - на командира військової частини, до якої він прикріплений, а в інший період часу на орган з питань пробації за місцем її проживання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирати.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки Samsung Galaxy А5 в корпусі чорного кольору вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: