ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 308/4400/23

провадження № 51-1659 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 201 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

2. Вирішено питання щодо речових доказів та скасовано накладені на майно арешти.

3. Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 05 лютого 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.

4. Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні контрабанди, тобто переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей за обставин, детально наведених у вироку.

5. Як установив суд, ОСОБА_7 , будучи обізнаним щодо історичних подій розвитку українських грошових одиниць, приймаючи участь у аукціонах із покупки предметів старовини, у тому числі листівок та грошових знаків, у невстановлений час, але не пізніше 30 листопада 2022 року, підшукав на одному із Інтернет-ресурсів у сфері продажу товарів історично-культурного характеру в місті Прага, Чеської Республіки, паперові грошові знаки, а саме державний кредитовий білет 100 карбованців (1917 року), розмінний білет 10 карбованців (1919 року) та розмінний білет 3 карбованці (1919 року), після чого, здійснив їх замовлення та придбання і, з метою не бути викритим під час переміщення через митний кордон України, вирішив організувати їх доставку в Україну з використанням послуг міжнародних поштових відправлень.

6. Надалі, діючи на досягнення бажаного злочинного результату направленого на незаконне переміщення через митний кордон України предметів старовини, які мають культурну цінність, ОСОБА_7 із метою незаконного переміщення придбаних паперових грошових знаків, а саме державного кредитового білета 100 карбованців (1917 року), розмінного білета 10 карбованців (1919 року) та розмінного білета 3 карбованці (1919 року), організував їх приховування та відправлення з міста Прага Чеської Республіки в Україну міжнародною поштою, при цьому, розмістивши вказані паперові грошові знаки у конверті міжнародної відправки - цінний лист № VL800545336CZ, де відправником значиться: KCNS GROUP LTD. organizacni slozka, Italska 834/34, Praha/Vinohrady, 12000, Czech Republic, а одержувачем: ОСОБА_9, АДРЕСА_2, Tel. No НОМЕР_1.

7. Після цього, ОСОБА_7 , відслідковуючи слідування замовлених ним історичних та культурних цінностей із Чеської Республіки в Україну, дочекався прибуття вказаного поштового відправлення в Україну, а саме до поштового відділення поштового зв`язку № 1 селища міського типу Богородчани Івано-Франківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», що за адресою: вулиця Шевченка, 57 селища міського типу Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, 77701, попросив свою дружину ОСОБА_8 , прибути до вказаного відділення поштового зв`язку та отримати це міжнародне поштове відправлення - цінний лист № VL800545336CZ, при цьому, не ставлячи її до відома, що саме міститься у вказаному міжнародному поштовому відправленні.

8. 28 січня 2023 року, у ході огляду місця події, що проводився в приміщенні поштового відділення поштового зв`язку № 1 смт Богородчани, Івано-Франківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» у ОСОБА_8 вилучено це міжнародне поштове відправлення VL800545336CZ - поліетиленовий сейф-пакет з приклеєного до нього аркушу паперу - декларацією форми CN 23 та реквізитами відправника «Street Italska 834/34, PSC 12000 city Praha/Vinohrady country Czech Republic», отримувача «ОСОБА_9, АДРЕСА_2 tel НОМЕР_1, АДРЕСА_2».

9. У відповідності до висновку мистецтвознавчої експертизи № 6 від 18 січня 2023 року експерта Національного музею історії України Міністерства культури та інформаційної політики України, паперові грошові знаки, а саме Державний кредитовий білет 100 карбованців, 1917 р., УНР, серія АД 185 має культурну та історичну цінність. Розмінний білет 10 карбованців, 1919 р., Кремінська Міська Управа, № 02070 та Розмінний білет 3 карбованці, 1919 р., Кремінська Міська Управа, № 08912 мають історичну цінність.

10. Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця, тобто, для переміщення з приховуванням від митного контролю через митний кордон України товарів історично-культурного характеру паперові грошові знаки, а саме державний кредитовий білет 100 карбованців (1917 року), розмінний білет 10 карбованців (1919 року) та розмінний білет 3 карбованці (1919 року), які становлять культурну, культурно-історичну цінність.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. У касаційній скарзі захисник посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

12. На обґрунтування свого прохання захисник зазначає, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з прямим умислом, при цьому переміщені цінності мають містити одразу дві ознаки: культурної та історичної цінності. Стверджує, що ці дві ознаки згідно висновку мистецтвознавчої експертизи присутні лише щодо грошового знаку - 100 Карбованців, а інші є лише історичною цінністю.

13. Зазначає, що у вироку не наведено переконливих доказів, що ОСОБА_7 було достеменно відомо, що один з придбаних ним предметів відноситься до культурних цінностей. Про те, що одна з банкнот має культурну цінність стало відомо лише з висновку мистецтвознавчої експертизи № 6 від 18 січня 2023 року. Також наголошує, що висновок № 49 від 30 листопада 2022 року, яким досліджувалися предмети боністики був зроблений без фізичного огляду паперових банкнот, а на підставі фотокарток і вони були здійснені такими, що мають «культурну цінність історичного значення», якого в Законі України № 1068-XIV від 21 вересня 1999 року «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» (в редакції № 440-IX від 14 січня 2020 року) не існує. Наполягає, що без безпосереднього огляду особою, яка має спеціальні знання в сфері боністики неможливо зробити висновок про належність предметів до культурних цінностей, що свідчить про відсутність у діянні ОСОБА_7 прямого умислу.

14. Посилається на те, що органом досудового розслідування в обвинувальному акті не наведено нормативно-правового акта чи іншого документа в якому міститься заборона переміщення цих речей через кордон. Зазначає, що така заборона не встановлена законодавством України.

15. Стверджує, що вирок місцевого суду є суперечливим у частині мотиву переміщення через митний кордон України придбаних предметів, місцевий суд вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, обґрунтувавши винуватість недотриманням положень Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» № 1068-XIV від 21 вересня 1999 року та зазначивши про питання декларування (правильності чи його відсутності), що у вину ОСОБА_7 органом досудового розслідування не ставилось.

16. Спростовуючи наведені у вироку твердження захисник указує, що його підзахисний не міг вчинити діяння за яке засуджений, оскільки в період 2022 року за межі України не виїжджав, міжнародне поштове відправлення було направлено продавцем із Чехії, пред`явлене обвинувачення не містить посилання на вчинення кримінального правопорушення у змові з відправником, а тому, на думку захисника, в діях ОСОБА_7 відсутні дії, які становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 201 КК.

17. Поза увагою місцевого суду, як зазначає захисник, залишено положення Загального регламенту Всесвітнього поштового союзу, Всесвітньої поштової конвенції та її Загального протокола, затвердженого Указом Президента України № 110/99 від 01 лютого 1999 року, власником міжнародного поштового відправлення до моменту його вручення одержувачу є його відправник. Також відповідно до положень статей 257 та 236 Митного кодексу України декларування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях декларантом є відправник або оператор поштового відправлення. Зазначене, на думку захисника, свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення - прямого умислу та об`єктивної сторони.

18. Перераховані порушення місцевого суду, усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не були враховані судом апеляційної інстанції, який не навів в ухвалі всіх мотивів прийнятого рішення.

19. На адресу Суду від прокурора надійшли заперечення у яких він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

Позиції учасників судового провадження

20. Захисник підтримав подану касаційну скаргу. Прокурор заперечував щодо її задоволення.

Мотиви Суду

21. Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

22. Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції із додержанням вимог чинного законодавства.

23. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

24. Статтею 438 КПК визначено підстави для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, серед яких є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, водночас ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

25. Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

26. Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку і має відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законним та обґрунтованим.

27. Статтею 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позицій інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався.

28. Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

29. Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

31. Переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника, апеляційний суд зазначених вимог закону не дотримався.

32. Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що не погодившись із вироком місцевого суду щодо ОСОБА_7 захисник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив переглянути вирок місцевого суду.

33. При цьому за своїм змістом доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними доводам його касаційної скарги, зокрема щодо фактичної зміни обвинувачення місцевим судом, шляхом виключення з нього такого елементу, як «переміщення через митний кордон України без передбаченого законом дозволу»; відсутності посилання на те, в чому полягали дії ОСОБА_7 щодо приховування від митного контролю шляхом надання одним предметам вигляду інших, що не є тотожним подання неправдивих відомостей, як це вказано у вироку; виходу за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки недотримання положень Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» та порушення вимог декларування культурних цінностей органами досудового розслідування ОСОБА_7 у вину не ставилися; відсутності в діянні ОСОБА_7 об`єктивної сторони кримінального правопорушення, з огляду на те, що поштове відправлення було здійснене продавцем із Чехії, проте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні діяння у змові з іншими особами не пред`являлось, ураховуючи також, те, що згідно положень міжнародних нормативно-правових актів власником міжнародного поштового відправлення до моменту його вручення є відправник; ОСОБА_7 в період 2022 року за межі України не виїжджав, з огляду на що не міг виконати дії, які становлять об`єктивну сторону так, як вони наведені в обвинувальному акті та у вироку; відсутності в діянні ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, з огляду на його необізнаність про культурну цінність предметів інкримінованого злочину; належності усіх трьох об`єктів до предмету інкримінованого злочину та інші.

34. Проте апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК хоча й досить детально описав зміст доводів апеляційної скарги захисника, однак не надав відповіді на жоден із них, а лише формально відобразив (скопіював) у своєму судовому рішенні зміст вироку місцевого суду.

35. Суд апеляційної інстанції обмежився лише тим, що зазначив у своїй ухвалі про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК та послався на показання обвинуваченого, свідків, вказавши, що досліджені в судових засіданнях місцевого суду докази доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

36. Таким чином, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку щодо обґрунтованості вироку суду першої інстанції, а також щодо безпідставності усіх доводів апеляційної скарги захисника.

37. У зв`язку з цим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК щодо вмотивованості, оскільки суд у мотивувальній частині ухвали не надав жодної відповіді на доводи апеляційної скарги захисника, й, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, не зазначив мотивів визнання скарги необґрунтованою в контексті всіх зазначених доводів.

38. Отже, Суд убачає, що під час розгляду кримінального правопорушення судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

39. У ході нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, дати їм належну оцінку та, з урахуванням встановлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3