ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №952/544/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1301/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.382 КК України
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,-

установила:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`янка Дніпропетровської області, українець, громадянин України, з повною середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

- 15.04.2024 вироком Зачепилівського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та покарання у виді штрафу за даним вироком у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень - виконувати самостійно.

Згідно вироку, постановою Зачепилівського районного суду Харківської області від 07.02.2024 в справі № 952/23/24 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування транспортним засобом певної категорії, вчинене повторно протягом року, порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна та залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 гривень в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Однак ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомлений з вказаною постановою суду, яка набрала законної сили 17.02.2024, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та її об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаного судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин.

25.02.2024, о 16.20 год., ОСОБА_7 , керуючим автомобілем « ВАЗ-2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автошляху Красноград-Письмаківка-Руновщина в Берестинському (Красноградському) районі Харківської області, де був зупинний працівниками РПП Красноградського РПВ ГУНП в Харківській області, які склали відносно останнього протокол від 25.02.2024 серія ААД № 288709 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, а саме дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчиненні особою, яка втретє протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування транспортним засобом певної категорії, вчинене повторно протягом року.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 382 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду на застосування при призначенні покарання ч. 4 ст. 70 КК України.

Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 15.04.2024 виконувати окремо.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, правильність встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та правова кваліфікація їх дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим в ході судового розгляду в суді першої інстанції, то апеляційний суд не перевіряє вказаних обставин.

Апеляційні вимоги прокурора щодо незастосування судом закону, який не підлягає застосуванню, а саме ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, є вмотивованими.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 15.04.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) зазначено: коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 (справа №754/2749/17), у якій сформульовано висновок щодо застосування норми права, передбаченої у ч. 4 ст. 70 КК України, і вказано, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Також правова позиція щодо незастосування положень ч. 4 ст. 70 КК України викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 (справа № 165/1919/15-к) та від 04.12.2018 (справа №186/1749/16-к).

За наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 25.03.2025 в частині призначеного покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосуванням судом закону, який не підлягає застосуванню, а саме положень ч. 4 ст. 70 КК України, та необхідність виконання самостійного вироків.

Поряд з цим належить врахувати, що п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачає у разі застосування закону, який не підлягає застосуванню зміну вироку суду першої інстанції, оскільки ці зміни не погіршують процесуальне становище обвинуваченого.

За наведених вище обставин апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а вирок зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду на застосування ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 382 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2024 року виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: