ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23569/16-к

Провадження № 11-кп/820/14/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника

потерпілого

ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 16.10.2014 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 лютого 2021 року по обвинуваченню за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Савинці, Ярмолинецького району, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, пенсіонера, інваліда 2 групи, заслуженого працівника промисловості України, нагородженого орденом « ІНФОРМАЦІЯ_3 », раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України - виправдано, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати по справі в загальній сумі 4718 ( чотири тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 23 коп. покладено на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення 300 000 (трьохсот тисяч) грн. моральної шкоди залишено без розгляду.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він 16 жовтня 2014 року, близько 09 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Володимирській міста Хмельницького, в напрямку від вулиці Грушевського до вулиці Кам`янецької, в лівій смузі на ділянці, де організовано односторонній рух, порушив та не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабунету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту Правил), яке виразилось у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

Так, рухаючись в лівій смузі руху по вулиці Володимирській, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1. «Зебра», перед яким, в цей час, в сусідній правій смузі руху зупинився автомобіль «ВАЗ 11183» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 та пропускав пішохода ОСОБА_14 , яка перетинала проїзну частину вулиці Володимирської, в межах нерегульованого пішохідного переходу та рухалась з права на ліво по напрямку руху автомобіля, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, оскільки мав намір припаркувати свій автомобіль, по ліву сторону автодороги, одразу ж за нерегульованим пішохідним переходом, в недозволеному для цього місці, грубо ігноруючи вимогу п.15.9 г) Правил, згідно з яким зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м. від них з обох боків, перевів свою увагу ліворуч на місце де мав намір припаркуватись, також в порушення вимог п.18.1 та 18.4 Правил, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в іншій сусідній смузі зупинився транспортний засіб та на якому, в цей час, перебувають пішоходи, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, а також щоб переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, не надав переваги в русі пішоходу ОСОБА_14 , яка перебувала в межах нерегульованого пішохідного переходу, внаслідок чого керованим ним автомобілем допустив наїзд на потерпілу, від якого ОСОБА_14 впала на дорожнє покриття автодороги, після чого ОСОБА_12 , не зупиняючись та продовжуючи рух переднім лівим та заднім лівим колесом автомобіля, допустив переїзд через тіло ОСОБА_14 .

Внаслідок наїзду керованим ОСОБА_12 транспортним засобом ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: розриву верхньочасткового бронху правої легені та розриву тканини верхньої частки правої легені з гемотораксом близько 1300 мл., крововиливу під вісцеральною плеврою задньої поверхні нижньої частки лівої легені, перелому тіла грудини, переломів I-X ребер справа та II-X ребер зліва на рівні передніх пахових ліній з крововиливами у міжреберних м`язах, переломів VII-IX ребер справа на рівні лопаткової лінії з крововиливами у міжреберних м`язах, переломів VIII та XII грудних хребців з розривами нижче розташованих міжреберцевих дисків та розривів передньої та задньої повздовжніх зв`язок хребта на рівні переломів, переломів остистих відростків VII-XII грудних хребців з крововиливами у м`яких тканинах, крововиливів передньої поверхні грудної клітки справа в проекції правого грудинно-ключичного суглобу та I-II ребер, які утворились не більше ніж за 1-5 хвилин до настання смерті, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та у клінічному перебігу є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, та від яких потерпіла ОСОБА_14 загинула на місці події.

Крім того, внаслідок наїзду потерпілій ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді:

- переломів верхньої гомілки лівої лобкової та гілки лівої сідничної кісток з крововиливами в товщі м`язів навколо переломів, крововиливів в м`яких тканинах лівої задньо-бокової поверхні тазу, закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки у середній третині діафізу на відстані 28 см від підошви лівої стопи з гематомою на рівні перелому, закритого перелому малогомілкової кістки з крововиливом в м`язах навколо, крововиливу задньо-зовнішньої поверхні лівої гомілки в проекції перелому, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті не перебувають, а також крововтрати, яка розвинулась внаслідок значних переломів і сприяла настанню смерті.

- садна правої щоки, правої вилиці, підборіддя та правої підщелепної ділянки, садна та крововиливу потиличній ділянці зліва, крововиливу в середній частині тім`яно-потиличної ділянки, крововиливу задньої поверхні грудної клітки зліва, крововиливу зовнішньої поверхні правого колінного суглобу, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, у прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

- закритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки у нижній третині із розчавленням м`язів, який утворився після настання смерті ОСОБА_14 , на що вказує відсутність будь-яких крововиливів у м`яких тканин в його проекції, тому за ступенем тяжкості не кваліфікується.

Від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень ОСОБА_14 померла на місці події.

Орган досудового розслідування встановив, що водій ОСОБА_12 порушив вимоги п.п.1.3,1.5,2.3(б.д),15.9(г), 18.1,18.4 Правил дорожнього руху України, дорожньої розмітки 1.14.1 та дорожніх знаків 5.35.1-5.35.2, зміст яких полягає в наступному:

п.1.3 Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

15.9 Зупинка забороняється:

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м. від них з обох боків. Крім випадків надання переваги в русі.

18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

33. Дорожні знаки.

5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід». Знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.32.2- ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

34. Дорожня розмітка.

1.14.1 («зебра», у тому числі червоно-білого кольору) позначають нерегульований пішохідний перехід.

Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_12 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками заподіянням смерті потерпілій ОСОБА_14 .

Такі інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_12 дії органом досудового розслідування розцінено, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і кваліфіковано за ч. 2 ст.286 КК України.

Суд мотивував своє рішення тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось не уповноваженими на те особами з порушенням дотримання правил підслідності передбачених КПК України, оскільки ОСОБА_12 працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , він є працівником правоохоронного органу, а тому досудове розслідування повинно було здійснюватись не слідчими Національної поліції, а слідчими органів прокуратури. Крім того, вважає недопустимим доказом: протокол огляду автомобіля Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки така слідча дія була проведена до внесення відомостей до ЄРДР, що є порушенням положень ч. 3 ст. 214 КПК України; протокол додаткового огляду, означеного, автомобіля здійснений з порушенням утримання органом досудового розслідування без законних підстав тимчасового вилучення майна; протокол огляду місця пригоди, так як при проведенні огляду трупа потерпілої не було залучено судово-медичного експерта або лікаря. З допитаних свідків, які були поруч місця пригоди ніхто не зміг пояснити суду, яким чином потерпіла ОСОБА_14 потрапила під автомобіль ОСОБА_12 , і таких обставин не встановлено в ході проведення декількох комісійних, комплексних експертиз. Не встановлено, згідно висновку експерта і порушення ОСОБА_12 інкримінованих йому правил ІНФОРМАЦІЯ_6 . На переконання суду першої інстанції., висновки органу досудового розслідування про винуватість ОСОБА_12 ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджуються доказами.

Прокурор не погоджується з таким вироком суду та подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_12 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Крім того, просить повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , дослідити додатковий протокол огляду транспортного засобу від 16.10.2014 року, дозвіл на зберігання автомобіля, а після цього вирішити питання про призначення ряду експертиз. Вказує, що ухвалюючи виправдувальний вирок, суд зазначив, що досудове розслідування проводилось із порушенням вимог ст. 219 КПК України, оскільки мало б здійснюватись слідчими органів прокуратури, тому що ОСОБА_12 в період часу з 22.12.2011 по 24.02.2020 років працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на думку суду, є правоохоронним органом, а тому слідчі органів Національної поліції в Хмельницькій області, які здійснювали досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_12 діяли поза межами, визначених КПК України, повноважень. Проте, він не погоджується з таким твердженням суду та зазнає, що згідно з відповіддю начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 27.01.2021 року посада, яку займав ОСОБА_12 , станом на 16.10.2014 р, не відноситься та не прирівнюється до посади правоохоронного органу, а тому органи Національної поліції здійснюючи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні діяли в рамках повноважень визначених КПК України. Окрім того, не погоджується щодо визнання судом недопустимим доказом протоколу огляду автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки 16.10.2014 року в ході огляду ДТП з місця події було вилучено означений автомобіль, який визнано речовим доказом та згідно наданого письмово дозволу дирекцією ТО СФ « ІНФОРМАЦІЯ_7 », його вилучено та поміщено на відповідальне зберігання до завершення досудового розслідування, відтак уважає, що підстав звертатись до суду з клопотанням про надання тимчасового доступу до автомобіля та накладення арешту не було. Не зважаючи на те, що судом протокол огляду т/з від 16.10.2014 року визнано недопустимим доказом, так як огляд проводився до внесення відомостей в ЄРДР, цього ж дня слідчим ОСОБА_17 після внесення відомостей проведено повторний огляд цього автомобіля, про що складено відповідний протокол, в ході кого зафіксовано всю слідову інформацію виявлену на передній частині та днищі автомобіля. не погоджується прокурор і з позицією суду, що докази подані стороною обвинувачення є суперечливим і взаємовиключаючими. Однак судом, не надано оцінку показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_18 . Вважає, що механізм наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_12 підтверджений в ході судового засідання, з чим суд погодився частково вказуючи у вироку, що суд визнає обставин загибелі потерпілої ОСОБА_14 саме на місці пригоди внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від наїзду вказаного автомобіля, а оскільки свідки та обвинувачений спростували факт наїзду на потерпілу заднім ходом, є зрозумілим що первинний контакт відбувся при русі автомобіля вперед, оскільки боком він рухатись не може. Звертає увагу, що при наявності постанов про визначення груп прокурорів, суд у вступній частині вироку не вірно зазначив ініціали прокурорів, які приймали участь в судових засіданнях. З огляду на викладене, на думку прокурора вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог КПК України, відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати повністю та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_12 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, обрати йому покарання в межах санкції інкримінованої йому статті та задовольнити повністю цивільний позов ОСОБА_10 стягнувши на його користь з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. Зазначає, що встановлені вироком суду обставини смерті пішохода під колесами автомобіля в результаті наїзду в межах нерегульованого пішохідного переходу, а також наступний переїзд тіла потерпілої ОСОБА_14 колесами автомобіля на очах, допитаних у судовому засіданні свідків, навіть якщо вони і не бачили моменту первинного контакту з пішоходом, однак суду пояснили, що були очевидцями діставання тіла з-під коліс авто, в межах нерегульованого пішохідного переходу по вул. Володимирській, у м. Хмельницькому, - обґрунтовано свідчить про наявність у діях водія порушення ПДР України та причинного зв`язку між таким порушенням та наслідками, що настали у виді смерті потерпілої ОСОБА_14 , що свідчить про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Не погоджується із висновком суду, що на момент вчинення ДТП обвинувачений був працівником правоохоронного органу, з урахуванням відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 від 27.01.2021 року про те, що посада, яку займав ОСОБА_12 , станом на 16.10.2014 року, не відноситься та не прирівнюється до посади правоохоронного органу, що констатує факт відсутності у даного відомства (Держекоінспекції) повноважень притаманних правоохоронним органам України. Також, не погоджується з висновком суду в частині визнання недопустимим доказом проколу огляду автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки це суперечить приписам ст.ст. 86,87,89 КПК України і свідчить про необ`єктивність та упередженість суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження.

У поданому запереченні на апеляційні скарги прокурора і представника потерпілих захисники обвинуваченого ОСОБА_12 адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_8 просять вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Апелянти помилково стверджують, що досудове розслідування було проведено уповноваженим органом із урахуванням того, що на момент ДТП, обвинувачений не був працівником правоохоронного органу, однак не було враховано, що Законом України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» наведений невичерпний їх перелік і після переліку деяких з них зазначається «інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції», а тому суд першої інстанції правильно врахував, що Законодавство України не містить чіткого переліку державних органів, які є правоохоронними. Стверджують, що до таких органів, в тому числі, належить і ІНФОРМАЦІЯ_8 , керівником якої на час ДТП був ОСОБА_12 , з одночасним перебуванням на посаді ІНФОРМАЦІЯ_9 . Тому, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 126 КПК України слідчі органу внутрішніх справ та національної поліції не були уповноважені проводити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Оскільки, на час проведення досудового розслідування Державного бюро розслідування створено не було, тому таке мало здійснюватися слідчими органів прокуратури. З матеріалів кримінального провадження арешт на визнаний речовим доказом автомобіль слідчим суддею не накладався і тимчасовий доступ з правом його вилучення не надавався, а тому з урахуванням ст. ст. 166-169, 170-174 КПК України, речовий доказ утримувався стороною обвинувачення незаконно, так і вчинення з ним будь-яких процесуальних дій. В апеляційній скарзі прокурор вказав неправдиву інформацію про те, що власник автомобіля дирекція ТОВ СФ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » направила на адресу слідчого письмовий дозвіл на вилучення автомобіля та поміщення його на відповідальне зберігання до завершення досудового розслідування, тому підстав звертатись до суду з клопотанням про надання тимчасового доступу до вказаного автомобіля та подальшого накладення на нього арешту, але такого листа у матеріалах кримінального провадження не було. Натомість у судовому засіданні прокурором було надано не лист, а довідку, яка була датована наступним днем після незаконного проникнення до автомобіля при його вилучені. Слід зазначити, що вказана довідка не може бути допустимим доказом, який би свідчив про законність дій сторони обвинувачення при проникненні до транспортного засобу з метою його вилучення, транспортування та огляду, у тому числі при проведенні слідчих дій та експертиз виходячи з наступного. Із дослідженого в судовому засіданні договору про оренду транспортного засобу № 5 від 26 серпня 2014 року орендодавець - ДП ІНФОРМАЦІЯ_10 передав автомобіль в оренду ОСОБА_12 . Згідно із п. 5.1 Договору останній вступив у дію з моменту підписання і був чинним до 31.12.2014. Згідно з п. 5.3 Договору останній вважався продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити його дію. Відомості про небажання сторін продовжити дію договору або про його дострокове розірвання чи визнання недійсним у матеріалах справи відсутні. Тому на день вчинення ДТП та протягом 4 місяців і 5 днів 2015 року законним володільцем автомобіля Nissan Pathfinder SE був ОСОБА_12 і лише він міг давати дозвіл на проникнення до вказаного транспортного засобу при вилученні, транспортуванні, оглядах та при проведеннях експертиз. В іншому випадку такі дії сторона обвинувачення могла вчиняти лише з дозволу слідчого судді. Після передачі транспортного засобу в оренду ОСОБА_12 орендодавець - ДП ІНФОРМАЦІЯ_10 законних прав на розпорядження автомобілем Nissan Pathfinder SE не мав і будь яка його згода на збереження, останнього, була неправомірною. Тому законним володільцем автомобіля, на час вчинення ДТП, був виключно ОСОБА_12 . Як речовий доказ вказаний транспортний засіб також був визнаний лише 17.10.2014, тобто вже після проникнення до нього при вилученні, транспортуванні спочатку до автогосподарства, а потім - на територію ІНФОРМАЦІЯ_11 , та при оглядах. Усі перераховані події відбулися ще 16.10.2014. Уважають, що суд обґрунтовано взяв до уваги вимоги ч. 5 ст. 101 КПК , згідно з якими висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими, і визнав недопустимими доказами висновки експертів: № 569 від 10.12.2014 за результатами проведення судово-медичної експертизи; № 8/62 від 10.04.2015 за результатами комісійної судово-медичної експертизи; № 173/15/2619/16-52 від 12.05.2016 за результатами повторної комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та судово автотехнічної експертизи; № 397 А від 27.11.2104 за результатами автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля; - № 5769/16-52 від 22.08.2016 за результатами судової автотехнічної експертизи обставин ДТП в частині, що складені з використанням та врахуванням відомостей, які містяться у вищевказаних протоколах огляду транспортного засобу, визнаних судом недопустимими доказами. Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що за змістом представлені суду докази, навіть у випадку здобуття їх уповноваженим органом у встановленому КПК порядку, не підтверджують викладених в обвинувальному акті обставин, а відтак пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення. Такі докази є не конкретними, суперечливими і взаємовиключаючими, що викликає обґрунтовані сумніви в їх достовірності, а відтак і в об`єктивності встановлення органом досудового розслідування обставин пригоди, викладених в обвинувальному акті. Так, ніхто з допитаних судом свідків, які були поруч місця пригоди не бачив і не зміг пояснити суду, яким чином потерпіла ОСОБА_14 попала під автомобіль. Не встановлено таких обставин і в ході проведення декількох комісійних комплексних експертиз. При цьому експерти зазначали як вірогідні різні механізми ДТП, розташування та місцезнаходження потерпілої в момент первинного контакту, руху автомобіля. В той же час, обгрунтовуючи неможливість більш точного встановлення механізму ДТП експерти посилались на відсутність достатньої слідової інформації, можливість здобуття якої, як і при проведенні чергових експертиз так і на момент розгляду кримінального провадження судом, навіть уповноваженим органом, очевидно втрачена. Не встановлено згідно висновку експерта, а відтак не підтверджено доказами і порушення обвинуваченим інкримінованих йому Правил дорожнього руху України. Із усіх висновків експертів не можна зробити однозначних і категоричних висновків ні про місце вчинення наїзду, ні про розташування потерпілої відносно автомобіля в момент їх первинного контактування, ні про траєкторію та швидкість її руху до місця наїзду, ні про те, стояла чи рухалась потерпіла в момент наїзду, ні про напрямок руху транспортного засобу в момент первинного контактування з пішоходом. Не можна також зробити однозначного і категоричного висновку про те, з якою саме частиною автомобіля відбулося первинне контактування пішохода. І зовсім не зрозуміло, як саме пішохід, яка була обернена до автомобіля задньою чи задньо-боковою поверхнею, падаючи назад на автомобіль, що рухався, могла потрапити під його днище. Кожна із наведених обставин має виключно важливе значення для встановлення обставин ДТП і причин її виникнення. Викладені в пред`явленому ОСОБА_12 обвинуваченні обставини в частині вчинення наїзду на потерпілу на пішохідному переході, переїзду її двома колесами здобутими в кримінальному провадженні доказами не підтверджені. У ході цього розслідування судові експертизи були призначені і проведені виключно за вихідними даними, здобутими стороною обвинувачення, оскільки ОСОБА_12 , який був фактично підозрюваним, майже два роки мав у кримінальному провадженні процесуальний статус свідка, тому був позбавлений права знайомитись з матеріалами справи, збирати докази, подавати клопотання, у тому числі про призначення експертиз і постановку на їх вирішення запитань, та реалізовувати інші передбачені законом права. У зв`язку з наведеним сторона захисту жодних доказів у кримінальному провадженні не подавала і запитань при призначенні експертиз не ставила. Згідно із зміненим обвинуваченням, викладеним в обвинувальному акті від 22.07.2020, ОСОБА_12 інкримінується порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 15.9 (г), 18.1, 18.4 ПДР України. При цьому прокурор стверджує, що обвинувачений скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_14 на пішохідному переході, внаслідок порушення вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України. Таким чином станом на 22.07.2020, як і на час передачі обвинувального акту до суду, прокурор вважав подані ним докази достатніми для обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Після зміни обвинувачення суду не було надано жодного додаткового доказу. Разом з тим 10.12.2020 прокурор змінив думку щодо доведеності пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення і подав клопотання про призначення експертизи, заперечення на яке розглядається. Захист вважає, що призначення у кримінальному провадженні чергова експертизи могло б свідчити про порушення права обвинуваченого на захист і справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення Таке рішення суду могло б стати обґрунтованою підставою для звернення ОСОБА_12 до ЄСПЛ із заявою на порушення Україною п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника потерпілого на підтримання доводів апеляційних скарг, захисників, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, допитавши свідків, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1, 2 ст. 370 КПК України).

При цьому, статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, крім іншого, повинен вирішити: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України).

За змістом ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до приписів п.1ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

У відповідності до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеного у постанові від 04.09.2023 у справі 710/466/16-к (провадження № 51-6068кмо21), після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виконати вимоги статей 370, 404, 419 КПК України, забезпечити участь захисника, продовжити апеляційний розгляд, надати мотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг та постановити ухвалу, передбачену одним із пунктів 1, 2, 5 або 6 ст. 407 КПК України, з урахуванням вимог статей 284, 417 КПК України.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_12 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні останнього є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам провадження.

Апеляційні доводи прокурора та представника потерпілого про необґрунтованість виправдання обвинуваченого ОСОБА_12 суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок суд виходив із того, що висновки органу досудового розслідування про винуватість ОСОБА_12 ґрунтувались виключно на припущеннях, не підтверджених доказами, зокрема залишились недоведеними не тільки механізм дорожньо-транспортної пригоди, а і порушення ОСОБА_12 інкримінованих Правил дорожнього руху, а відтак і причинного зв`язку між такими порушеннями та наслідками у виді смерті потерпілої. А також те, що досудове розслідування проведено не уповноваженим органом Національною поліцією, який діяв поза межами визначених КПК України повноважень, оскільки обвинувачений був працівником правоохоронного органу. А тому, усі отримані докази у даному кримінальному провадженні, в силу вимог ст. 87 КПК України, є недопустимими.

Зокрема, суд посилається на те, що органом досудового розслідування порушені, передбачені ч.4 ст.216 КПК України та п.1 розділу Х «Прикінцеві положення», п.1 розділу ХI «Перехідні положення» того ж Кодексу, правила підслідності у даному кримінальному провадженні, а тому досудове розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_12 проведено неуповноваженим органом Національною поліцією, який діяв поза межами визначених КПК України повноважень. Суд виходив з того, що

відповідно до чинних, на час події та проведення досудового розслідування (жовтень 2014 року листопад 2016 року) положень ч.4 ст.216 КПК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів, повинні були здійснювати слідчі органів державного бюро розслідувань.

Відповідно до п.1 розділу ХI «Перехідні положення» Кодекс, до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_12 , на дату вчинення інкримінованого йому злочину, працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому суд прийшов до висновку, що на нього поширюються положення пункту 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року №3781-ХII з наступними змінами, відповідно до якого правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, військової служби правопорядку у Збройних Силах України, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. А згідно підпунктів «е» та «є» абз.2 пункту 1 статті 2 вказаного закону захисту підлягають серед інших працівники правоохоронних органів, які беруть безпосередню участь відповідно у: «е) контролі за переміщенням людей, транспортних засобів, товарів та інших предметів чи речовин через державний і митний кордон України; є) нагляді і контролі за виконанням законів.»

Суд визнав здійснення досудового розслідування, у даному кримінальному провадженні, неуповноваженими на те особами (органами) істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, а всі отримані неуповноваженим органом докази недопустимими.

Окрім вищезазначеного, суд визнав окремі докази недопустимими, у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України при їх здобутті.

На думку суду слідчим ОСОБА_19 порушено положення ч.3 ст.214 КПК України, тобто проведення слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР, тому визнав недопустимим протокол огляду автомобіля «NissanPathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 16.10.2014 року.

Суд вважав порушенням положень пункту 3 ч.1 ст.169, ч.5 ст.171 КПК України утримання органом досудового розслідування, без законних підстав тимчасово вилученого майна, а саме автомобіля «NissanPathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому визнав недопустимим протокол додаткового огляду вказаного автомобіля від 04.11.2014 року.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнав недопустимими доказами висновки експертів: №569 від 10.12.2014 за результатами проведення судово-медичної експертизи; - №8/62 А від 10.04.2015 за результатами комісійної судово-медичної експертизи; - №173/15/2619/16-52 від 12.05.2016 за результатами повторної комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та судовоавтотехнічної експертизи; - №397 А від 27.11.2014 року, складений за результатами проведення автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля NissanPathfinder; - висновок експертів №5769/16-52 від 22.08.2016 року за результатами судової автотехнічної експертизи обставин ДТП в частині, що складені з використанням та врахуванням відомостей, які містяться у вищевказаних протоколах огляду транспортного засобу визнаних судом недопустимими доказами.

Суд визнає, що органом досудового розслідування було допущено і ряд інших, зазначених у поданих до суду відповідних клопотаннях сторони захисту вимог КПК України при здобутті доказів, однак характер таких порушень, на думку суду, є не достатнім для визнання їх недопустимими, а крім того суд враховує, що такі докази не мають вирішального впливу на рішення по справі.

Також, суд визнав порушення органом досудового розслідування вимог ч.1 ст.238 КПК України при проведенні огляду трупа потерпілої без залучення судово-медичного експерта або лікаря. Разом з тим, вважає таке порушення не достатнім для визнання протоколу огляду ДТП недопустимим доказом.

Ухвалюючи рішення про виправдання обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що за змістом представлені суду докази, навіть у випадку здобуття їх уповноваженим органом у встановленому КПК України порядку, не підтверджують викладених в обвинувальному акті обставин, а відтак пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення, оскільки такі докази є не конкретними, суперечливими і взаємовиключаючими, що викликає обгрунтовані сумніви в їх достовірності, а відтак і в об`єктивності встановлення органом досудового розслідування обставин пригоди викладених в обвинувальному акті.

Крім того, суд посилається на те, що ніхто з допитаних свідків, які були поруч місця пригоди не бачив і не зміг пояснити суду, яким чином потерпіла ОСОБА_14 потрапила під автомобіль обвинуваченого. Не встановлено таких обставин і в ході проведення декількох комісійних, комплексних експертиз. При цьому, експерти зазначали, як вірогідні різні механізми ДТП, розташування та місцезнаходження потерпілої в момент первинного контакту, а тому висновки експертів щодо механізму ДТП суперечать показанням свідків і зокрема місцезнаходження потерпілої в момент первинного контакту, руху автомобіля. В той же час, обгрунтовуючи неможливість більш точного встановлення механізму ДТП експерти посилались на відсутність достатньої слідової інформації, можливість здобуття якої, як і при проведенні чергових експертиз так і на момент розгляду кримінального провадження судом, навіть уповноваженим органом, очевидно втрачена.

Не встановлено згідно з висновком експерта, а відтак не підтверджено доказами і порушення обвинуваченим інкримінованих йому правил Дорожнього руху України.

В основу виправдувального вироку суд, також, поклав показання обвинуваченого ОСОБА_12 , який вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та виклав свою версію події.

Суд прийшов до висновку, що залишились недоведеними не тільки механізм дорожньо-транспортної пригоди, а і порушення ОСОБА_12 інкримінованих Правил дорожнього руху, а відтак і причинного зв`язку між такими порушеннями та наслідками у виді смерті потерпілої.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується та вважає його передчасним, враховуючи наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції розглядався обвинувальний акт стосовно ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України, затверджений 22 листопада 2016 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Хмельницької області ОСОБА_20 .

Із сформульованого обвинувачення слідує, що обвинуваченому ОСОБА_12 ставилось у вину те, що він у вказаний час та місці, керуючи автомобілем «NissanPathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхавши пішохідний перехід, що розташований перед початком нерегульованого перехрестя з вул..Соборною та позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішоходний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1»Зебра», з метою подальшого паркування автомобіля здійснив заїзд на крайне ліве парковочне місце в напрямку Майдану незалежності, зупинивши автомобіль. В подальшому, в порушення вимог пунктів 1.3,1.5,2.3 Правил розпочав рух транспортним засобом заднім ходом. При цьому всупереч п.10.1, 10.10 Правил рухався заднім ходом, в напрямку нерегульованого пішохідного переходу вулиці Володимирської. Гуменюк усвідомлював, що по ньому можуть рухатись пішоходи, що викликає потребу у залученні інших осіб для забезпечення руху відповідно до п.10.9 Правил, вимоги якого він проігнорував, не вжив вчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля. Крім того, в порушення п.18.1 не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним автомобіля, щоб дати дборогу пішоходам, а також, в порушення п.13.1 Правил, не дотримавшись безпечного інтервалу, під час руху заднім ходом, допустив наїзд лівою боковою підніжкою автомобіля на пішохода ОСОБА_14 , яка знаходилась на на лівому краю проїзної частини вулиці Володимирської, в межах розташування нерегульованого пішохідного переходу і в момент первинного контактування з автомобілем перебувала у вертикальному положенні з опорою на ліву ногу і була розвернута до автомобіля спиною. Внаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_14 впала на дорожнє покриття задньою поверхнею тіла.

В подальшому, ОСОБА_12 , продовжуючи паркування керованого ним автомобіля, в порушення вимог п.10.1 Правил, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух автомобілем вперед, з дещо виворотом керма ліворуч, при цьому, в порушення вимог п.12.3 Правил, при виникненні перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме-лежачої на дорожньому покритті потерпілої ОСОБА_14 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого переднім лівим та заднім лівим колесом автомобіля здійснив наїзд через лежачу на дорожньому покритті ОСОБА_14 .

Внаслідок наїзду, потерпіла ОСОБА_14 отримала різної тяжкості лілесні ушкодження, у тому чилі тяжкі, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.

В ході судового розгляду, 22.07.2020 прокурор ОСОБА_21 змінила обвинувачення ОСОБА_12 , зміст якого викладений вище, в якому викладено дещо інші обставини кримінального правопорушення і сформульоване інше обвинувачення, в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди, порушення ОСОБА_12 інкримінованих Правил дорожнього руху, а відтак і причинного зв`язку між такими порушеннями та наслідками у виді смерті потерпілої.

10.12.2020 в суді першої інстанції прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання про призначення комплексної транспортно-трасологічної та судової інженерно-транспортної експертизи за напрямком дослідження обставин та механізму ДТП, оскільки в ході судового розгляду досліджено ряд експертиз, у яких є суперечності, фактично, на даний час, не встановлено місце та спосіб наїзду на ОСОБА_14 , чи перебувала вона, в цей час, на пішорходному переході, в задоволенні якого 17.12.2020 судом йому було відмовлено.

Відповідно до ч.1ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхиленні клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження певних доказів, або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Відмовляючи прокурору в задоволенні клопотання про призначення вказаної експертизи для підтвердження місця та способу наїзду на потерпілу ОСОБА_14 , встановлення чи перебувала вона, в цей час, на пішохідному переході, суд допустив неповноту судового розгляду.

Крім того, суд не дав оцінки дослідженим доказам, лише частково послався на них у вироку. Беручи до уваги вищевказані висновки експертиз та покладаючи їх в основу виправдувального вироку, суд відкинув та визнав недопустими докази, які є вихідними даними для таких експертиз. При цьому не зазначив, чому взяв до уваги покази обвинуваченого, які не узгоджуються з показами свідків та об`єктивними доказами, не взяв докази, які в деталях узгоджуються між собою, враховуючи, що визнав такими, що не оспорювались сторонами, обставини загибелі потерпілої ОСОБА_14 , саме на місці пригоди, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від наїзду автомобіля «NissanPathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_12 , відхилив припущення сторони захисту про можливе спричинення ушкоджень тілу загиблої після ДТП.

Вказане призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження,

що є підставою для скасування виправдувального вироку через його необґрунтованість.

Натомість, провівши судове слідство у даному кримінальному провадженні за клопотанням учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, а ОСОБА_12 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Колегією суддів встановлено, що 16 жовтня 2014 року, близько 09 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Володимирській міста Хмельницького, в напрямку від вулиці Грушевського до вулиці Кам`янецької, в лівій смузі на ділянці, де організовано односторонній рух, порушив та не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабунету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту Правил), яке виразилось у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

Так, рухаючись в лівій смузі руху по вулиці Володимирській, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1. «Зебра», перед яким, в цей час, в сусідній правій смузі руху зупинився автомобіль «ВАЗ 11183» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 та пропускав пішохода ОСОБА_14 , яка перетинала проїзну частину вулиці Володимирської, в межах нерегульованого пішохідного переходу та рухалась з права на ліво по напрямку руху автомобіля, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, оскільки мав намір припаркувати свій автомобіль, по ліву сторону автодороги, одразу ж за нерегульованим пішохідним переходом, в недозволеному для цього місці, перевів свою увагу ліворуч на місце де мав намір припаркуватись, також в порушення вимог п.18.1 та 18.4 Правил, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в іншій сусідній смузі зупинився транспортний засіб, та на якому, в цей час, перебувають пішоходи, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, а також щоб переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, не надав переваги в русі пішоходу ОСОБА_14 , яка перебувала в межах нерегульованого пішохідного переходу, внаслідок чого керованим ним автомобілем допустив наїзд на потерпілу, від якого ОСОБА_14 впала на дорожнє покриття автодороги, після чого ОСОБА_12 , не зупиняючись та продовжуючи рух переднім лівим та заднім лівим колесом автомобіля, допустив переїзд через тіло ОСОБА_14 .

Внаслідок наїзду керованим ОСОБА_12 транспортним засобом ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: розриву верхньочасткового бронху правої легені та розриву тканини верхньої частки правої легені з гемотораксом близько 1300 мл., крововиливу під вісцеральною плеврою задньої поверхні нижньої частки лівої легені, перелому тіла грудини, переломів I-X ребер справа та II-X ребер зліва на рівні передніх пахових ліній з крововиливами у міжреберних м`язах, переломів VII-IX ребер справа на рівні лопаткової лінії з крововиливами у міжреберних м`язах, переломів VIII та XII грудних хребців з розривами нижче розташованих міжреберцевих дисків та розривів передньої та задньої повздовжніх зв`язок хребта на рівні переломів, переломів остистих відростків VII-XII грудних хребців з крововиливами у м`яких тканинах, крововиливів передньої поверхні грудної клітки справа в проекції правого грудинно-ключичного суглобу та I-II ребер, які утворились не більше ніж за 1-5 хвилин до настання смерті, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та у клінічному перебігу є тяжкими тілесними ушкодженнями, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, та від яких потерпіла ОСОБА_14 загинула на місці події.

Крім того, внаслідок наїзду потерпілій ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді:

- переломів верхньої гомілки лівої лобкової та гілки лівої сідничної кісток з крововиливами в товщі м`язів навколо переломів, крововиливів в м`яких тканинах лівої задньо-бокової поверхні тазу, закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки у середній третині діафізу на відстані 28 см від підошви лівої стопи з гематомою на рівні перелому, закритого перелому малогомілкової кістки з крововиливом в м`язах навколо, крововиливу задньо-зовнішньої поверхні лівої гомілки в проекції перелому, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті не перебувають, а також крововтрати, яка розвинулась внаслідок значних переломів і сприяла настанню смерті.

- садна правої щоки, правої вилиці, підборіддя та правої підщелепної ділянки, садна та крововиливу потиличній ділянці зліва, крововиливу в середній частині тім`яно-потиличної ділянки, крововиливу задньої поверхні грудної клітки зліва, крововиливу зовнішньої поверхні правого колінного суглобу, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, у прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

- закритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки у нижній третині із розчавленням м`язів, який утворився після настання смерті ОСОБА_14 , на що вказує відсутність будь-яких крововиливів у м`яких тканин в його проекції, тому за ступенем тяжкості не кваліфікується.

Від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень ОСОБА_14 померла на місці події.

Своїми діями ОСОБА_12 порушив вимоги п.п.1.3,1.5, 2.3(б.д), 18.1,18.4 Правил дорожнього руху України, дорожньої розмітки 1.14.1 та дорожніх знаків 5.35.1-5.35.2, зміст яких полягає в наступному:

п.1.3 Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

33. Дорожні знаки.

5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід». Знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.32.2- ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

34. Дорожня розмітка.

1.14.1 («зебра», у тому числі червоно-білого кольору) позначають нерегульований пішохідний перехід.

Порушення п.п.2.3(б),18.1,18.4 Правил дорожнього руху ОСОБА_12 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками заподіянням смерті потерпілій ОСОБА_14 .

У суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 вини не визнав. В суді апеляційної інстанції відмовився від дачі показань(а.с.76т.5).

За показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 в суді першої інстанції, він, рухаючись у вказаний час та місці по вул. Володимирській, в сторону Майдану Незалежності у м. Хмельницький, з незначною швидкістю приблизно 10 км/год., наближаючись до пішохідного переходу та проїхавши перехід потерпілої не бачив. Проїхавши пішохідний перехід, зупинився на якусь мить, після чого, повертаючи ліворуч, розпочав рух з метою паркування автомобіля. В цей час почув крик та стуки по автомобілю, а також відчув наїзд заднім колесом на перешкоду. Вийшовши з автомобіля побачив під заднім лівим колесом потерпілу. Після цього, змістив автомобіль назад на незначну відстань. Як потрапила потерпіла під автомобіль пояснити не може. Під час витягування потерпілої з-під автомобіля сторонні особи штовхали та зміщували автомобіль.

Колегія суддів вважає, що такі показання обвинуваченого ОСОБА_12 , в частині дотримання ним Правил дорожнього руху, спростовуються іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в суді першої та апеляційної інстанції.

Недивлячись на те, що ОСОБА_12 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК Україн, не визнав, така доводиться наступними доказами, а саме даними:

-протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 226-228) від 16.10.2014, зі схемою та фототаблицею до нього, на перехресті вул. Володимирської та вул. Соборної, якими зафіксовано кінцеве розташування автомобіля «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був розміщений передньою частиною в напрямку перехрестя з вул. Соборної, знаходився задніми колесами на дорожній розмітці «зебра», в межах нерегульованого пішохідного переходу. Переднє ліве колесо знаходилося за лівим краєм проїзної частини на відставні 1,8 м. до лівого краю проїзної частини вул. Володимирська, на відстані 5,15 м до дорожнього знаку «Пішохідний перехід». А також розташування трупа ОСОБА_14 біля заднього лівого колеса автомобіля, ноги трупа знаходяться на дорожній розмітці «зебра». Крім того, зафіксовано розташування свіжих потертостей на автомобілі, які сконцентровані на передній лівій частині автомобіля, зафіксований надірваний, в напрямку спереду назад, бризговик переднього лівого колеса автомобіля, які добре проглядаються також на таблиці ілюстрацій до протоколу огляду місця події. На одязі трупа ОСОБА_14 зафіксовані сліди протектора шини автомобіля, внаслідок переїзду через тіло останньої;

- протоколу огляду автомобіля від 16.10.2014, відповідно до якого на автомобілі «Nissan Pathfinder SE» р.н. НОМЕР_1 , в передній лівій частині на передньому бампері на ділянці від 0,3м. до 0,7 м., від лівої бокової частини та на висоті від 0,45 м. до 0,73 м., наявні сліди потертості бруду. На висоті 1,05 м., на передній лівій частині кришки двигуна капоту наявні 4 сліди потертості бруду загальною довжиною біля 12 см., кожен, шириною до 12 мм, загальною шириною біля 11 см., також на вказаній висоті знаходиться ще один перпендикулярний слід потертості шириною 9 мм. та довжиною 13 см. На бризговику лівого переднього лівого колеса автомобіля в нижній частині виявлено слід потертості.

-висновку автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №397А від 27.11.2014, відповідно до якого, на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування дослідженого автомобіля «Nissan Pathfinder SE» перебували в працездатному стані та виконували функції, що передбачені їх конструкцією. Ознак, які б свідчили про несправність вказаних систем даного автомобіля до моменту ДТП не виявлено;

- протоколу додаткового огляду транспортного засобу від 04.11.2014, із ілюстраційними таблицями до нього, за участю експертів судово-автотехнічної експертизи ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , з якого слідує, що проведено огляд виступаючих частин автомобіля «Nissan Pathfinder SE» р.н. НОМЕР_1 , в ході якого проведено заміри виступаючих частин. Зокрема під час огляду встановлено, що нижня виступаюча межа переднього бампера автомобіля знаходиться на висоті 30 см від опорної поверхні (тобто вказана висота виступаючої нижньої частини бампера автомобіля повністю відповідає висоті перелому лівої великогомілкової кістки виявленої на тілі ОСОБА_14 , на висоті 30 см, враховуючи висоту каблуків загиблої по типу «бампер-перелому», умовою виникнення якого перпендикулярна дія предмету до осі гомілки при опорі на ногу, а також характерною формою уламка у вигляді рівнобедреного трикутника в профіль, основа якого вказує на місце, а верхівка на напрямок удару, у поєднанні із напрямком ковзання на підошвах черевиків (згідно з висновком судово-медичної експертизи №569 від 10.12.2014).

За показаннями свідка ОСОБА_15 , в суді апеляційної інстанції, він, разом з ОСОБА_24 перебував на терасі біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_12 », де пили каву. Бачив як автомобіль «Нісан» здійснюючи паркування та поворот ліворуч передніми колесами проїхав дорожню розмітку «зебра», в цей час під днищем автомобіля між передніми та задніми колесами він помітив жінку похилого віку, яка знаходилась на дальньому краю дорожньої розмітки «зебра». В цей момент автомобіль зупинився. Сторонні особи здійняли крик та галас. Зазначений автомобіль тут же здав назад, з`їхавши з неї та зупинився. Первинного контакту з потерпілою він не бачив. В цей час до місця ДТП підбігло двоє чоловіків які відтягнули потерпілу з-під автомобіля ближче до бордюра.

Свідок ОСОБА_13 , в апеляційному суді, підтвердив, що керуючи автомобілем ВАЗ 11183 р.н. НОМЕР_3 рухався по вулиці Володимирській, в напрямку вулиці Соборної. За 20 м. до пішохідного переходу він обігнав автомобіль «Nissan», який рухався по лівій смузі руху дуже повільно та шукав місце для паркування. Об`їхавши цей автомобіль він побачив, що на пішохідному переході знаходилась жінка похилого віку, яка розмовляла з незнайомим чоловіком. ОСОБА_13 зупинив автомобіль в правій смузі руху, перед пішохідним переходом та пропустив жінку, яка перейшовши по пішохідному переході, перед його автомобілем, пішла далі, а він виконавши поворот праворуч поїхав по вул.Соборна, де почувши крик від перехожих зупинив автомобіль та підійшов до місця вчинення ДТП. Моменту наїзду на пішохода він не бачив, оскільки автомобіль «Nissan» знаходився позаду його автомобіля на лівій смузі руху.

За клопотанням сторони обвинувачення апеляційним судом було призначено комплексну судово-медичну, транспортно-трасологічну та судово-автотехнічну експертизи.

Згідно з висновками комплексної судово-медичної й транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи від 03 травня 2024 року №3982-Е/60 найбільш ймовірним, в даному випадку є наступний механізм дорожньо-транспортної пригоди: першою фазою міг бути наїзд автомобілем «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався вперед, на пішохода ОСОБА_14 , яка перебувала у вертикальному чи близькому до нього положенні, повернута задньою та дещо лівою боковою поверхнею свого тіла до автомобіля, в результаті чого від незначного по силі удару виступаючою передньою частиною автомобіля утворився закритий уламковий перелом лівої великогомілкової кістки на межі між верхньою та середньою третинами діафізу з гематомою близько 150 мл у м`язах навколо перелому та крововиливом (синцем) на задньо- зовнішній поверхні лівої гомілки в середній третині і поперечний перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині діафізу із крововиливом навколо. В другій фазі могло відбутися контактування задньої поверхні тіла потерпілої з вище розташованими над бампером частинами автомобіля, в результаті чого міг утворитися крововилив в м`яких тканинах лівої задньо-бокової поверхні тазу у верхньо-зовнішньому квадранті. Оскільки зріст потерпілої 1,47 м, а верхній зріз капоту розташований на висоті 1,08 м, падіння тіла потерпілої на капот не відбулося. Третьою фазою могло бути падіння потерпілої на дорожнє покриття по ходу руху автомобіля, тобто вперед на правий бік, в результаті чого могли утворитися крововилив (синець) зовнішньої поверхні правого колінного суглобу, садна правої щоки, правої виличної та привушної ділянок, садна підборіддя та правої підщелепної ділянки, з подальшим перевертанням тіла потерпілої на спину, при цьому від удару головою до дорожнього покриття могли утворитися синець та крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови на рівні задньої серединної лінії тім`яно-потиличної ділянки голови. А в подальшому відбувся переїзд цим же автомобілем через тіло потерпілої ОСОБА_14 спочатку через ліву половину тазу та тулуб потерпілої переднім лівим колесом транспортного засобу при русі даного автомобіля вперед, а потім через ліве стегно заднім лівим колесом того ж транспортного засобу при русі в тому ж самому напрямку.

Причиною смерті ОСОБА_14 стала: закрита травма грудної клітки та грудного відділу хребта у вигляді поперечного перелому тіла груднини в середній третині із крововиливом у загруднинну жирову клітковину, переломів 1-Х ребер справа та II - X ребер зліва на рівні передніх пахвових ліній з крововиливами у міжреберних м`язах, переломів VII - IX ребер справа на рівні лопаткової лінії з крововиливами в міжреберних м`язах, переломів VIII та XII грудних хребців з розривами нижче розташованих міжхребцевих дисків та розривами передньої та задньої повздовжніх зв`язок хребта на рівні цих хребців, переломів остистих відростків VII - XII грудних хребців із крововиливами у м`яких тканинах навколо переломів, повного циркулярного розриву верхньочасткового бронху правої легені та розриву тканини верхньої частки правої легені з пнемо гемотораксом справа у вигляді рідкої темної червоної крові 1000 мл та згортка вагою 100 гр, крововиливу під вісцеральною плеврою задньої поверхні нижньої частки лівої легені, крововиливу у підшкірно-жировій клітковині та м`язах задньої поверхні грудної клітки зліва між задньою пахвовою та лопатковою лініями в проекції VII XII ребер, із крововиливом (синцем) на передній поверхні грудної клітки справа в проекції правого грудинно-ключичного суглобу та І - II ребер по правій пригрудинній лінії, що супроводжувалась гострою крововтратою.

Первинний контакт автомобіля «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з потерпілою ОСОБА_14 міг відбутися передньою лівою частиною даного автомобіля правіше лівої протитуманної фари й всі пошкодження (сліди-потертості бруду), які розміщуються в цій частині автомобіля могли утворитися в результаті такого контакту. При цьому автомобіль рухався вперед по напрямку свого руху.

Детальний опис пошкодження (сліди - потертості бруду) на цьому автомобілі, які могли утворитися в результаті його наїзду на пішохода ОСОБА_14 наведені в п. 6, 9 дослідницької частини цього висновку.

Наїзд автомобіля «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на потерпілу ОСОБА_14 знаходиться на лівій смузі руху в районі пішохідного переходу.

Встановити, розміщення місця наїзду даного автомобіля на потерпілу ОСОБА_14 в розмірних одиницях відносно меж проїзної частини дороги та пішохідного переходу, не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю необхідного комплексу ознак, що свідчать про це (слідів коліс автомобіля та взуття потерпілої).

Виходячи із слідової інформації, яка була виявлена при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди й зафіксована в протоколі її огляду та схемі до нього, а саме розміщення плями темно-бурої рідини бурого кольору подібної на кров та кінцевого розміщення трупа потерпілої ОСОБА_14 , її тіло переміщалось від його положення на проїзній частині дороги після первинного наїзду на неї автомобілем «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в напрямку, який відповідає напрямку плями рідини бурого кольору подібної на кров в сторону лівого тротуару.

Твердження про те, що наїзд на потерпілу ОСОБА_14 автомобілем «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбувся передньої лівою частиною (в місці зафіксованих слідів - потертостей бруду на автомобілі) даного автомобіля в межах дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», з технічної точки зору є спроможне.

Вирішити питання про те, чи показання свідка ОСОБА_13 в частині того, що потерпіла ОСОБА_14 перетинала проїзну частину вулиці Володимирська справа наліво в межах дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», з технічної точки зору є спроможними, не виявляється можливим, по причині відсутності необхідного комплексу ознак, що свідчать про це (слідів взуття потерпілої).

Показання свідка ОСОБА_15 ,в частині того, що переїзд через тіло ОСОБА_14 відбувся заднім лівим колесом автомобіля «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , коли остання перебувала в лежачому положенні з лівої сторони вулиці Володимирська, в межах дальнього краю дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», з технічної точки зору є неспроможними.

Комплекс вихідних даних, заданих водієм ОСОБА_13 , з технічної точки зору; «є може бути спроможним, а проведення досліджень по технічно неспроможних вихідних даних може призвести до хибних результатів. Тому через технічну неспроможність комплексу вихідних даних, заданих у формулюванні питання 14, дати відповідь на дане запитання не видається можливим.

Оскільки при вирішенні попереднього питання (тобто питання №14) було встановлено, що комплекс вихідних даних, заданих водієм ОСОБА_13 , з технічної точки зору, не може бути спроможним, а проведення досліджень по технічно неспроможних вихідних даних може призвести до хибних результатів, тож дати відповідь на дане запитання також не видається можливим.

У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_12 мав би, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3; 18.1а 18.4 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був своєчасно розпочати зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля «Нісан Патфайндер SE», р.н. НОМЕР_1 , із моменту, коли мав об`єктивну можливість побачити, що автомобіль ВАЗ-11183, р.н. НОМЕР_2 , що рухався правою смугою і, випереджуючи автомобіль «Ніссан», перед нерегульованим пішохідним переходом, почав зменшувати швидкість руху. Однак в ухвалі суду не встановлено, з якого моменту водій ОСОБА_12 мав таку можливість і на якій віддалі до нерегульованого пішохідного переходу (розмітки 1.14.2) у цей момент знаходився вказаний автомобіль «Ніссан». Розрахунковим шляхом встановити величину цієї віддалі не видається можливим через технічну неспроможність заданого судом комплексу вихідних даних.

Якщо виходити із результатів досліджень, виконаних при вирішенні питань 14, 15, 18, то при заданих вихідних даних вирішити питання про те, мав (чи не мав водій ОСОБА_12 ) технічну можливість уникнути скоєння ДТП (наїзду на пішохода ОСОБА_14 ) не видається можливим.

Через неможливість вирішити питання 14.15,18,19 неможливо вирішити і питання про те, чи відповідали дії водія ОСОБА_12 у даній дорожній ситуації вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3; 18.1 та 18.4 ПДР України.

Допитана апеляційним судом судово-медичний експерт ОСОБА_25 підтвердила свій висновок від 03.05.2024 та пояснила, що при проведенні даної судово-медичної експертизи використовувався первинний висновок СМЕ трупа, переглянути гістологічні препарати не вдалося за можливе, оскільки відбулося захоронення, у зв`язку з цим не можливо було переглянути кістки, так як гістологічний та криміналістичний архіви після трьох років зберігання захоронюються, проведена була лише повторна експертиза одягу. Найбільш ймовірний механізм наїзду відбувся передньою частиною автомобіля, який здійснював рух вперед, і в подальшому вже відбувся переїзд тіла.

Експерти ОСОБА_26 і ОСОБА_27 підтвердили висновок транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи і вказали, що первинний контакт автомобіля «Nissan Pathfinder SE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з потерпілою ОСОБА_14 міг відбутися передньою лівою частиною даного автомобіля правіше лівої протитуманної фари й всі пошкодження (сліди-потертості бруду), які розміщуються в цій частині автомобіля могли утворитися в результаті такого контакту. При цьому автомобіль рухався вперед по напрямку свого руху.

Як убачається з цього висновку експертами визначений механізм дорожньо-транспортної пригоди, отримані потерпілою ОСОБА_14 тілесні ушкодження під час ДТП, її причина смерті, встановлено, як у даній дорожній ситуації мав би діяти з технічної точки зору ОСОБА_12 і якими пунктами Правил дорожного руху повинен був керуватися, тому в цій частині з висновком експертів колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вище наведеними доказами, дослідженими судом, і які в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину.

Посилання експертів у відповіді на питання 7-8 на те, що встановити розміщення місця наїзду даного автомобіля на потерпілу ОСОБА_14 , в розмірних одиницях відносно меж проїзної частини дороги та пішоходного переходу, не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю необхідного комплексу ознак, що свідчить про це(слідів коліс автомобіля та взуття потерпілої) не може впливати на доведенність інкримінованого обвинуваченому злочину, що він вчиниив наїзд на потерпілу на лівій смузі руху в районі пішоходного переходу.

Зазначенння експертами у відповіді на питання 16, що вирішити покази свідка ОСОБА_13 , на предмет спроможності, в частині того, що потерпіла ОСОБА_14 перетинала проїзну частину вулиці Володимирська справа на ліво, в межах дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра» не виявляється можливим по причині необхідності комплексу ознак, не ставить під сумнів показання цього свідка, який підтвердив наїзд на потерпілу автомобілем, під керуванням ОСОБА_12 , положення тіла, певні фактичні обставини, наслідки.

Посилання експертів на неспроможність показань свідка ОСОБА_15 у відповіді на питання 17, в частині того, що переїзд через тіло потерпілої ОСОБА_14 відбувся заднім лівим колесом автомобіля Nissan, коли остання перебувала в лежачому положенні з лівої сторони вулиці Володимирської, в межах дального краю дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», не простовують його показання, що він був очевидцем наїзду на потерпілу вказаним автомобілем, у вказаному місці.

Зазначення експертами у відповіді на питання те, що в ухвалі суду не встановлено, з якого моменту водій ОСОБА_12 мав можливість побачити, що автомобіль ВАЗ, що рухався правою смугою і, випереджуючи автомобіль Nissan, перед нерегульованим пішохідним переходом, почав зменшувати швидкість руху і розрахунковим шляхом встановити величину цієї віддалі встановити не видається можливим, не ставлять під сумнів, порушення ОСОБА_12 п.п.2.3(б),18.1,18.4 ПДР, оскільки вимоги цих пунктів зобов`язують водія транспортного засобу, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозіп.2.3(б), крім того зобов`язують водія транспортного засобу, що наближається до пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека(п.18.1), та якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити(відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Як встановлено судом апеляційної інстанції зазначених вимог пунктів Правил дорожнього руху ОСОБА_12 не дотримався, оскільки вчинив н, керованим автомобілем на потерпілу ОСОБА_14 , на лівій смузі руху в районі пішохідного переходу, внаслідок чого настала її смерть (п.п.7,8 висновку.)

Із досліджених судом доказів, та пояснень обвинуваченого в суді першої інстанції не вбачається, що він не мав технічної можливості уникнути скоєння ДТП на потерпілу, а тому відповідь експертів на 19 питання про неможливість вирішити питання про те, чи мав Гуменюк технічну можливість уникнути скоєння ДТП, та на питання 20,21 про неможливість вирішити питання про те, чи відповідали дії водія ОСОБА_12 , у даній дорожній ситуації, вимогам п.п.1.5,1.10, 2.3(б.д.), 18.1,18.4 ПДР колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на положення п.10.ст.101 КПК України, що висновок експерта не є обов`язковим для суду, оскільки шляхом дослідження всього комплексу доказів, в т.ч. показань свідків, письмових, речових доказів може встановити наявність чи відсутність вини обвинуваченого в інкримінованому злочині.

Колегія суддів враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталася на нерегульованому пішоходному переході, що не ставиться під сумнів жодною стороною. На даній ділянці дороги водій зобов`язаний неухильно дотримуватись вимог п.2.3(б),18.1,18.4 ПДР, своєчасно реагуватим на зміну дорожньої обстановки, чого водієм ОСОБА_12 дотримано не було.

Проїжджаючи на вказаному автомобілі нерегульований пішохідний перехід, з метою подальшого паркування, обвинувачений ОСОБА_12 повинен був стежити за перебуванням на проїзній частині пішоходів. Не врахування ним таких обставин призвело до наїзду керованим автомобілем на пішохода ОСОБА_14 , яка перетинала проїзну частину вулиці Володимирської, в межах пішохідного переходу та рухалась з права наліво, по напрямку руху автомобіля.

З огляду на викладене, в причинному зв`язку з наслідками, що настали, колегія суддів вважає порушення обвинуваченим п.2.3(б),18.1,18.4 Правил, зміст яких викладено вище.

Крім того, колегія суддів вважає, необхідним виключити з обвинувачення порушення Гуменюком п.15.9(г.), оскільки відповідно до висновку комплексної судово-медичної й транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи від 03 травня 2024 року №3982-Е/60 експерти не вказують, що він, з технічної точки зору, мав би ним керуватися. Необхідність дотримання п.12.3 ПДР, на що посилаються експерти, не ставиться у вину ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_13 висновками експертів: №569 від 10.12.2014 за результатами проведення судово-медичної експертизи; - №8/62 А від 10.04.2015 за результатами комісійної судово-медичної експертизи; - №173/15/2619/16-52 від 12.05.2016 за результатами повторної комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та судовоавтотехнічної експертизи; - №397 А від 27.11.2014 року, складений за результатами проведення автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля NissanPathfinder; - висновок експертів №5769/16-52 від 22.08.2016 року, колегія суддів не обґрунтовує обвинувачення ОСОБА_12 , оскільки вони є суперечливими щодо способу та місця наїзду на потерпілу ОСОБА_14 , а тому апеляційним судом було задоволено клопотання прокурора про призначення комплексної транспортно-трасологічної та судової інженерно-транспортної експертизи, висновки якої покладено апеляційним судом в основу обвинувачення ОСОБА_12 .

Окрім того, апеляційним судом було досліджено: постанову старшого слідчого ВР ДТП ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_17 від 16.10.2014 про призначення судово-медичної експертизи;

-лист старшого слідчого ВР ДТП ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_17 про повернення без виконання його постанови від 16.10.2014 про призначення судово-медичної експертизи;

-супровідний лист Начальника обласного бюро СМЕ про повернення без виконання постанови старшого слідчого ВР ДТП ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_17 від 16.10.2014;

-постанову старшого слідчого ВР ДТП ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_17 від 11.11.2014 про призначення судово-медичної експертизи;

-супровідний лист про направлення постанови від 11.11.2014 про призначення ІНФОРМАЦІЯ_15 ;

-супровідний лист про направлення старшому слідчому ВР ДТП ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_17 висновку судово-медичної експертизи № 569, судової медико-криміналістичної експертизи №109-к, судової-гістологічної експертизи №1625, судової імунологічної експертизи № 952, судової токсикологічної експертизи № 1949;

- фотознімки у цифровому вигляді відзняті спеціалістом НДЕКЦ при ІНФОРМАЦІЯ_14 під час проведення огляду місця ДТП 16.10.2014 на вул. Володимирській в м.Хмельницьому у кількості 108 файлів на 1 CD-R диску.

-характеристику ОСОБА_12 за місцем проживання від 21.10.2014 надану ІНФОРМАЦІЯ_16 , відповідно до якої, останній, характеризується позитивно, характеристику ІНФОРМАЦІЯ_17 по заготівлі та постачанню палива населенню, комунально-побутовим підприємствам і установам «Облпаливо» від 17.10.2014 № 54/168, відповідно до якої ОСОБА_12 працював генеральним директором означеного підприємства з 25.11.2003 по 08.10.2009, де проявив себе висококваліфікованим, відповідальним, вимогливим керівником, здібним організатором, із знанням справи виконував службові обов`язки. Стягнень за вказаний період не мав, характеристику ДП « ІНФОРМАЦІЯ_10 », службову характеристику ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.05.2014, згідно з якою ОСОБА_12 перебував на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , де проявив себе з позитивної сторони, як досвідчений та високопрофесійний керівник, копію посвідчення № 3527 «Заслуженого працівника промисловості України», копію посвідчення № 29 «Знак пошани», довідку ІНФОРМАЦІЯ_18 від 24.10.2014 № 2172/01-15 про те, що з квітня 1998 ОСОБА_12 був обраний депутатом ІНФОРМАЦІЯ_18 23 скликання по виборчому округу №25, Ярмолинецький район, а з квітня 2002 депутатом ІНФОРМАЦІЯ_18 24 скликання по виборчому округу №26, Ярмолинецький район, архівну довідку ІНФОРМАЦІЯ_19 від 27.10.2014 № 19/01-22-224, відповідно до якої 04.05.2006 ОСОБА_12 було обрано депутатом районної ради, довідку від 27.10.2014 № 532/01-27 ІНФОРМАЦІЯ_20 , яка підтверджує обрання ОСОБА_12 депутатом 6 скликання, довідку до акту МСЕК серії АВ № 0324205, відповідно до якої ОСОБА_12 є інвалідом 2 групи загального захворювання, вимогу старшого слідчого ВР ДТП ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_21 ;

Також було досліджено висновок науково-правової експертизи на запит ОСОБА_12 щодо доктринального тлумачення законодавства щодо статусу ІНФОРМАЦІЯ_22 та державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища від 03.09.2021 № 126/151-е, у відповідності до якого перелік правоохоронних органів міститься у абз.1 п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду й правоохоронних органів», відповідно до якого до правоохоронних органів належать: «органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку в Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи й установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції». У зв`язку з тим, що перелік правоохоронних органів не є виключним, статус правоохоронного органу надається державою іншим державним органам. Закон України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» містить перелік правоохоронних органів, однак такий перелік не є виключним. Окрім чітко перелічених у названому Законі України правоохоронних відомств, законодавець відносить до них також й інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Повноваження, завдання та функції ІНФОРМАЦІЯ_22 визначені спеціальним законодавством України, а саме: Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положенням зо ІНФОРМАЦІЯ_23 та суміжними положеннями законодавства.

З висновку слідує, що Законом прямо передбачено, що працівники (службовці) державної охорони природно-заповідного фонду мають статус працівника правоохоронного органу. Згідно абз.1 п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів належать: «органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку в Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи й установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, а також інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції». Органом, який здійснює правозастосовні або правоохоронні функції також є ІНФОРМАЦІЯ_24 та державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища. ІНФОРМАЦІЯ_24 та державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища здійснює функції контролю над здійсненням повноважень працівників (службовців) державної охорони природно-заповідного фонду. Функції працівників Держекоінспекції та державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища та працівників (службовців) державної охорони природно-заповідного фонду за своїм змістом є тотожними;

Отже, проаналізувавши вказані докази, які досліджені апеляційним судом з точки зору їх належності та допустимості, підтверджується недотримання ОСОБА_12 вимог п.п.1.3,1.5, 2.3(б.д), 18.1,18.4 Правил дорожнього руху України, дорожньої розмітки 1.14.1 та дорожніх знаків 5.35.1-5.35.2 Правил дорожнього руху України, але в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, в результаті якої настала смерть потерпілої є недотримання обвинуваченим п.п.2.3(б.д.) 18.1. та 18.4 Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

Місцевим судом визнано недопустимим доказ протокол огляду автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки огляд транспортного засобу проведено до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте, у суду не було жодної підстави визнавати недопустимим доказом протокол огляду автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так 16.10.2014 слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_17 в порядку ст.237 КПК України проводився огляд місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. В ході проведення огляду місця події також фіксувалось положення на проїзній частині тіла загиблої ОСОБА_14 відносно елементів проїзної частини автодороги на час вчинення ДТП.

Також, 16.10.2014 слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_19 в порядку ст.237 КПК України на місці події проводився огляд транспортного засобу, а саме автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_4 . Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_19 повідомив, що складений ним протокол огляду транспортного засобу від 16.10.2014 являється доповненням до протоколу огляду місця вчинення ДТП, який проводив слідчий ОСОБА_17 .

Вказаний огляд проводився безпосередньо на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди, як невідкладна слідча дія з метою фіксації поверхневих слідів на зовнішній частині автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_5 з метою недопущення їх втрати. Цей протокол огляду проводився із залученням тих же понятих та інших учасників, які були присутні під час огляду місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 16.10.2014. Учасникам вказаної слідчої дії в повній мірі роз`ясненні їх права та обов`язки зазначенні при складанні протоколу огляду місця події, по змісту вказаний протокол являється логічним продовженням до протоколу огляду місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди та при заповненні цього протоколу слідчим крім допущеної помилки у назві зазначеного документа були дотриманні всі вимоги передбаченні ст.104 КПК України при його заповненні.

В ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з місця події вилучено автомобіль «Nissan Pathfinder SE» р.н. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні від 17.10.2014 року, оскільки згідно ст.98 КПК України даний автомобіль являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди правопорушення.

Власник вказаного автомобіля,- дирекція ТОВ СФ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » направила на адресу слідчого письмовий дозвіл на вилучення автомобіля та поміщення його на відповідальне зберігання до завершення досудового розслідування, тому підстав звертатись до суду з клопотанням про надання тимчасового доступу до вказаного автомобіля та подальшого накладення на нього арешту не було.

Згідно роз`яснення судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 05.04.2013 за № 223-558/0/4-13 з метою однакового застосування судами першої та апеляційної інстанції норм кримінального процесуального законодавства під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в п.18 надано роз`яснення: беручи до уваги зміст положень ч.1 ст.86, ч.2 та 3 ст.93 КПК застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей і документів ( ч.7 ст.163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися у випадах, якщо : 1) особа у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи. В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного подання володільцем без застосування процедури, передбаченого главою 15 КПК.

16.10.2014 слідчим ОСОБА_17 , після внесення відомостей в ЄРДР, проведено повторний огляд вказаного автомобіля, одразу ж після вилучення автомобіля «Nissan Pathfinder SE» р.н. НОМЕР_1 з місця події, про що був складений відповідний протокол огляду транспортного засобу з дотриманням вимог передбачених ст.104 КПК України, в ході якого зафіксовано всю слідову інформацію виявлену на передній частині та днищі автомобіля.

Саме протокол огляду місця події від 16.10.2014 доводить винуватість ОСОБА_12 , зокрема у протоколі зі схемою та фото таблицями зафіксовано кінцеве розташування автомобіля «Nissan Pathfinder SE», р.н. НОМЕР_1 , який знаходився задніми колесами на дорожній розмітці «зебра» в межах нерегульованого пішохідного переходу, а також розташування трупа ОСОБА_14 біля заднього лівого колеса автомобіля, ноги трупа знаходяться на дорожній розмітці «зебра». Крім того зафіксовано розташування свіжих потертостей на автомобілі, які сконцентровані на передній лівій частині автомобіля, зафіксований надірваний в напрямку спереду назад бризговик переднього лівого колеса автомобіля, які добре проглядаються також на таблиці ілюстрацій до протоколу огляду місця події. Крім того на одязі трупа ОСОБА_14 зафіксовані сліди протектора шини автомобіля, внаслідок переїзду через тіло останньої.

Також доводить винуватість ОСОБА_12 і протокол додаткового огляду автомобіля «Nissan Pathfinder SE» р.н. НОМЕР_1 від 16.10.2014, який проведено за участю спеціаліста автотехніка, згідно з яким на оглядовій ямі зафіксовано потертості бруду на передній лівій частині автомобіля, на кришці капоту автомобіля залишені від сліду руки (ймовірно потерпілої); також потертості бруду знаходяться на днищі передньої лівої частини автомобіля, поблизу переднього лівого колеса та проходять спереду назад в напрямку заднього лівого колеса, надірваний бризговик переднього лівого колеса спереду на зад, що дає достатні підстави вважати що саме передньою лівою частиною автомобіля відбувся контакт з тілом потерпілої ОСОБА_14 , після чого переднім лівим та в подальшому заднім лівим колесом автомобіля відбувся переїзд через вже лежаче на проїзній частині тіло потерпілої. Вказані потертості на капоті, днищі автомобіля добре проглядаються у виготовленій таблиці ілюстрації до протоколу додаткового огляду автомобіля від 16.10.2014.

Додатковий огляд транспортного засобу від 16.10.2014 проводився слідчим ОСОБА_17 після здійснення вилучення автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_4 з місця події, про що був складений відповідний протокол огляду транспортного засобу з дотриманням вимог передбачених ст.104 КПК України. Вході проведення огляду слідчим з залученням понятих особисто проводився огляд, в ході якого слідчим особисто вилучено змиви з зовнішньої поверхні кришки капоту автомобіля, які поміщено в паперовий конверт та опечатано, а також особисто слідчим проводилось фотографування та в подальшому ним особисто виготовлялась таблиця ілюстрацій до протоколу огляду. Послідовність проведення вказаної слідчої дії зафіксовано слідчим в протоколі огляду та по закінченню його проведення, перед підписанням протоколу учасникам надано можливість ознайомитись із його текстом. Після ознайомлення з текстом протоколу від учасників будь-яких зауважень і доповнень до складеного протоколу не було.

Щодо твердження суду першої інстанції, що обвинувачений ОСОБА_12 був працівником правоохоронного органу, то вони є хибними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

За змістом ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист і шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Тобто, здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_12 проводилось слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управлінням ГУНП в Хмельницькій області.

Статтею 216 КПК України встановлено сукупність ознак, відповідно до яких кримінальне провадження належить до відання певного органу досудового розслідування.

Так, згідно з ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених працівником правоохоронного органу.

Слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування (ч. 1 ст. 216 КПК України).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_12 на момент вчинення кримінального правопорушення та досудового розслідування був працівником правоохоронного органу, на підставі аналізу змісту п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000099 проводилось із порушенням вимог ст. 219 КПК України, оскільки мало б здійснюватися слідчими органів прокуратури, тому що ОСОБА_12 в період часу з 22.12.2011 по 24.02.2020 працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однак, такий висновок є хибним, оскільки не ґрунтується на чинному законодавстві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року, справа № 633/195/17 викладено висновок щодо застосування норми права з цього приводу.

Так, дійсно, у п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» не зазначено вичерпного переліку органів, які державою віднесені до правоохоронних в силу їх повноважень та покладених завдань. Зокрема, вказано, що правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, військової служби правопорядку у Збройних Силах України, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Однак, положення зазначеної норми закону в частині «інші органи...» не слід трактувати таким чином, що такими органами є будь-які з тих, що відповідають ознаці «здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції», інакше така норма втрачає ознаку правової визначеності.

Закон України «Про державний захист працівників суду й правоохоронних органів» містить повноваження та гарантії, які стосуються працівників правоохоронних органів. Це означає, що такі гарантії не можуть поширюватися на невизначене коло осіб. Слід виходити з того, що такі повноваження є привілеєм, тобто тим, що надається відповідно до закону.

Наведене дає підстави тлумачити норму абз. 1 п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду й правоохоронних органів» тільки таким чином, що статус правоохоронного органу надається державою шляхом прямої вказівки про це у законодавстві. Такий підхід узгоджується з нормою ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади здійснюють свої повноваження виключно відповідно до закону.

Отже, лише безпосередня вказівка у відповідних нормативних актах, які визначають повноваження та порядок діяльності державного органу, є єдиним беззаперечним доказом віднесення такого органу до правоохоронного.

Відповідно до п. 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_23 , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, ІНФОРМАЦІЯ_25 ( ІНФОРМАЦІЯ_24 ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через ІНФОРМАЦІЯ_26 і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом ІНФОРМАЦІЯ_22 та їй підпорядковується.

Територіальні органи ІНФОРМАЦІЯ_27 були утворені Кабінетом Міністрів України, згідно з постановою від 14 вересня 2011 року № 995, як юридичні особи публічного права, в порядку, передбаченому ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Отже, спеціальним законодавством, яке надає визначення та встановлює повноваження ІНФОРМАЦІЯ_27 , остання визначена як орган виконавчої влади. Прямої вказівки в спеціальному законодавстві (як в Законі України «Про охорону навколишнього природного середовища», так і в Положенні № 275, зазначеному вище) про те, що така має статус правоохоронного органу не міститься.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 квітня 2012 року № 10-рп/2012, визначаючи поняття «працівник правоохоронного органу», слід виходити не лише з того, виконує чи не виконує конкретний орган правоохоронну функцію, а й з комплексного аналізу норм КК України, рішень Конституційного Суду України та положень нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус конкретного органу, де міститься вказівка, зокрема, про здійснення цим органом правоохоронної функції.

Однак, ні нормами Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ні Положенням № 275 не визначено статус працівників ІНФОРМАЦІЯ_27 громадських (державних) інспекторів України з охорони навколишнього природного середовища як працівників правоохоронного органу.

Так, критеріями віднесення органів державної влади до правоохоронних є інституційно-функціональні ознаки, що визначають правовий статус такого органу в системі органів державної влади.

До правоохоронних органів слід відносити органи державної влади, визначені в законах України як правоохоронні чи такі, що здійснюють закріплену за ними на законодавчому рівні правоохоронну функцію.

При вирішенні питання про те, чи є особа працівником правоохоронного органу, необхідно виходити із системного аналізу: положень Конституції України, КК України, КПК України, КУпАП, нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус того чи іншого органу державної влади, з яким особа перебуває у трудових чи службових відносинах; повноважень працівника згідно з його посадовою інструкцією, які передбачають реалізацію правоохоронної функції, зокрема вжиття визначених законом превентивних заходів і заходів примусу, а також передбачених кримінальним процесуальним законодавством і законодавством про адміністративні правопорушення заходів; законодавства про пенсійне забезпечення відповідної категорії працівника.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції помилково відніс ІНФОРМАЦІЯ_28 до правоохоронного органу, оскільки не було зроблено системного аналізу усіх норм права з цього приводу.

Так, єдине визначення правоохоронних органів міститься в частині 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року, а саме: «правоохоронні органи це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, ІНФОРМАЦІЯ_29 , органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції».

В переліку вказаної статті Державна екологічна інспекція України як правоохоронний орган відсутня.

Закон України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" дає визначення, що таке правоохоронний орган. Найважливіша його ознака здійснення правозастосовних або правоохоронних функцій.

В законі України "Про охорону навколишнього середовища" та Положенні про територіальні органи ІНФОРМАЦІЯ_24 , затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_30 № 429 від 04.11.2011 (яке діяло на момент вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення) прописані повноваження: проведення перевірок, зупинка та огляд транспортних засобів, вилучення знаряддя добування об`єктів тваринного світу, безперешкодне обстеження підприємств, установ та організацій. Крім того, співробітники інспекції мають право на носіння вогнепальної зброї.

Але законодавчого закріплення статусу правоохоронного органу екоінспекція немає. Тому, недопуск на перевірку співробітника екоінспекції не кваліфікуватися за статтею 343 Кримінального кодексу України як перешкоджання службовій діяльності.

Також на інспекторів екоінспекції не розповсюджуються гарантії захисту від посягань на життя, здоров`я чи майно їхнє або їхніх близьких родичів, передбачені Законом України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів".

На сьогоднішній день у Верховній Раді зареєстровано законопроект про внесення змін до законодавства щодо надання екоінспекції статусу правоохоронного органу. Але на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 не являвся працівником правоохоронного органу, а тому досудове розслідування здійснювалося СУ ГУНП в Хмельницькій області законно.

З наявних у матеріалах кримінального провадження доказів досліджених колегією суддів у судовому засіданні, (т.4 стор 94-108) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_12 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, обіймав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до наказу Голови ІНФОРМАЦІЯ_24 №105-о від 22.12.2011 ОСОБА_12 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_24 з присвоєнням 8 рангу державного службовця. Що підтверджує перебування ОСОБА_12 на посаді державного службовця контролюючого органу, а не правоохоронного.

Суд при винесенні виправдувального вироку, начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 прирівняв до працівника правоохоронного органу застосовуючи аналогію права, прирівнюючи його до працівників органів рибоохорони та лісової охорони, але цим органам статус правоохоронного закріплено на законодавчому рівні, як в законі так і в їх положеннях.

У жодному законі чи підзаконному акті екологічній інспекції статусу правоохоронного органу не надано.

Такий статус відсутній і в Положенні про ІНФОРМАЦІЯ_28 , яка діяла на момент вчинення ОСОБА_12 ДТП, затверджена наказом ІНФОРМАЦІЯ_22 №136 від 12.12.2011.

Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_27 №143-тр/т від 01.11.2022 ОСОБА_12 припинив державну службу на підставі ст.83 ЗУ «Про державну службу» у зв`язку з досягненням 65-річного віку. Тобто ОСОБА_12 вийшов на пенсію як державний службовець, якщо б він був працівником правоохоронного органу, то мав би спеціальне звання і вийшов на пенсію по ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також на працівників ІНФОРМАЦІЯ_22 не розповсюджуються гарантії захисту від посягань на життя, здоров`я чи майно їхнє або їхніх близьких родичів, передбачені абзацом 2 статті 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів".

У рішенні Конституційного суду України № 10-рп/2012 у справі № 1-13/2012 від 18.04.2012 щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 364 Кримінального кодексу України щодо застосування кваліфікуючої ознаки "працівник правоохоронного органу" до працівника державної виконавчої служби встановлено, що положення ч. 2 ст. 364 КК України не поширюється на працівника органу державної виконавчої служби.

Конституційний суд України зауважив, що згідно з абз. 2 п. 1 ст. 2 Закону «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» захисту підлягають працівники суду і правоохоронних органів, зазначених в абз.1 цього пункту, а також співробітники кадрового складу розвідувальних органів України, працівники ІНФОРМАЦІЯ_31 та уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_32 , які беруть безпосередню участь, зокрема, у виконанні вироків, рішень, ухвал і постанов судів, постанов органів дізнання і попереднього слідства та прокурорів (підпункт "д"). Напрями діяльності, вказані у цьому абзаці, не можна вважати додатковими підставами (як і інші абзаци) для віднесення органів, що провадять таку діяльність, до правоохоронних. Визначивши ці напрями, законодавець розширив коло осіб, які поряд із працівниками суду і правоохоронних органів підлягають державному захисту відповідно до Закону.

Крім того, згідно відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 №09/1-1087-14 від 27.01.2021 наданої на запит прокурора, констатовано, що посада, яку займав ОСОБА_12 , станом на 16.10.2014, не відноситься та не прирівняна до посади працівника правоохоронного органу.

Також, недопуск на перевірку співробітника екоінспекції не тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 343 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим 3 грудня 2020 року у Верховній Раді зареєстровано законопроект№4459 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо встановлення відповідальності за вчинення опору та втручання в діяльність державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища, працівника служби державної охорони природно-заповідного фонду України під час виконання ними службових обов`язків».

Законопроект №4459 від 03.12.2020, який знятий з розгляду ще у 2022 році, не надав би статусу екологам працівника правоохоронного органу, а лише захистив би їх на рівні правоохоронців, як державних виконавців.

Отже, жодної підстави відносити ОСОБА_12 до працівника правоохоронного органу не було.

Щодо висновку науково-правової експертизи, наданої стороною захисту про тлумачення законодавства щодо статусу екологічної інспекції, то цей доказ є недопустимим, оскільки відповідно до ст. 242 КПК України не допускається експертиза для з`ясування питань права.

З огляду на викладене, ІНФОРМАЦІЯ_28 не є правоохоронним органом, положення статті 216 КПК України стороною обвинувачення не порушенні, а тому органи Національної поліції здійснюючи досудове розслідування кримінального провадження № 0000099 діяли в рамках повноважень визначених КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_28 , виходячи з порядку її створення та спрямованості діяльності, не належить до правоохоронного органу, а ОСОБА_12 відповідно не є працівником правоохоронного органу.

Враховуючи ці обставини, висновок суду першої інстанції про те, що досудове розслідування проведено неуповноваженим органом Національною поліцією, є передчасним і таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини кримінального провадження спростовують висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та безпідставність його виправдання.

Вищенаведене свідчить про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального законута неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про необхідність скасування виправдувального вироку стосовно ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України та ухвалення нового вироку, є обґрунтованими.

З наведених підстав заперечення сторони захисту колегією суддів не беруться до уваги.

В ході апеляційного розгляду 27.09.2024 обвинувачений ОСОБА_12 помер, про що було зроблено відповідний актовий запис 01.10.2024, копія якого долучена до матеріалів справи та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 .

Пунктом 7 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, якщо обставини, передбачені пунктами 5- 9, 9-1 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 ч. 2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

У пункті 5 ч. 1 ст. 284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження припиняється у разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування виправдувального вироку суду першої інстанції, визнання обвинуваченого ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку із його смертю.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За змістом ч.1 ст. 129 КПК України, цивільний позов вирішується лише при ухваленні обвинувального вироку та постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, необхідно залишити без розгляду.

Питання щодо речових доказів та судових витрат суд вирішує на підставі ст.ст. 100, 126,368 КПК України.

Керуючись ст. 404, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 411, 413,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_12 скасувати.

Визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Кримінальне провадження за №0000099 від 16.10.2014 року по обвинуваченню за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_12 закрити, на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з його смертю.

Процесуальні витрати по справі, в загальній сумі 40 689 гривень 03 копійки (сорок тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень три копійки), покласти на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення 300000 (трьохсот тисяч) грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази по справі: - автомобіль «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику вважати поверненим за належністю.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3