ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1236/25 Справа № 175/5646/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 Кримінального кодексу України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у тому, що він, точного часу та місця в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше листопаду 2024 року, познайомився з неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого періодично зустрічався з останньою, спільно проводили час та спілкувались за допомогою соціальних мереж.

Так, у ОСОБА_7 точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 17.00 години 01.05.2025, виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а саме неповнолітньою ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, усвідомлював та міг усвідомлювати те, що неповнолітня ОСОБА_9 не досягла шістнадцятирічного віку, ОСОБА_7 зателефонував останній та запропонував зустрітись, на що остання надала добровільну згоду.

Далі, ОСОБА_7 перебуваючи разом з неповнолітньою ОСОБА_9 точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 19.00 години 01.05.2025 на ділянці місцевості в районі вул. Залізничної м. Підгородне Дніпровського району, Дніпропетровської області (координати 48.33343, 35.09330) на передньому пасажирському сидінні в салоні транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Crafter» державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_9 , з метою досягнення статевого задоволення, з сексуальних мотивів, ОСОБА_7 достовірно знаючи про її вік, усвідомлюючи, що остання не досягла шістнадцятирічного віку, посягаючи на нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток неповнолітньої ОСОБА_9 , з її добровільної згоди, без застосування фізичного чи психологічного насилля, а також без погрози застосування такого насильства, вступив із останньою в статевий зв`язок, вчинивши дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_9 з використанням геніталій.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК.

02.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі-ЄРДР) було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК.

30.05.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року клопотання слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 , задоволено та застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, а саме до 30 липня 2025 року.

Відповідно до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) на підозрюваного ОСОБА_7 покладені обов`язки: не залишати місце постійного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , цілодобово; прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання; не спілкуватись з потерпілою та свідками в цьому кримінальному провадженні, за винятком участі у процесуальних діях в присутності слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Цим же рішенням слідчого судді відмовлено у задоволенні захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про застосування запобіжного засобу у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що на теперішній час не має жодних підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинятиме дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, оскільки у нього була об`єктивна можливість неодноразово втекти від правоохоронців, однак він цього не робив, свідки не знаходяться у місці його перебування, а впливати на потерпілу та вчиняти нові злочини він не має наміру.

Крім того вказує, що встановлені слідчим обставини справи свідчать, що ОСОБА_7 не вчиняв кримінального правопорушення. Більше того, 30 травня 2025 року у день, коли підозрюваному було вручено повідомлення про підозру, на його мобільний телефон надійшов телефонний дзвінок від потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, що не мала наміру звертатися до правоохоронних органів, а також підтвердила, що відповідні дії відбулися за її ініціативи та згоди. Також вона підтвердила, що в момент події підсипала до напою підозрюваного, а саме до лимонаду, речовину стимулюючого (збуджуючого) характеру, так як приревнувала його до своєї подруги ОСОБА_11 , що могло суттєво вплинути на його розумові здібності та статеву поведінку. Зазначений аудіозапис 03.06.2025 року було приєднано у вигляді клопотання до матеріалів кримінального провадження та ініційовано перед слідчим проведення фоноскопічної експертизи для встановлення автентичності голосів та відповідності змісту заявам учасників провадження.

Разом з тим вказує, що підозрюваний до кримінальної відповідальності ніколи не притягався, на обліках у лікарів-нарколога чи психіатра не знаходився, від досудового розслідування та суду не ухилявся, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом з батьками та характеризується позитивно, не одружений, займається вантажоперевезеннями на транспортному засобі, який належить його матері.

Таким чином, сторона захисту стверджує, що оскільки ОСОБА_7 не скоював жодного насильницького злочину, а отже його ізоляція від суспільства у вигляді цілодобового домашнього арешту не обов`язкова.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року та постановити нову, якою змінити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід на нічний домашній арешт, з покладенням зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.194 КПК, або обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою змінити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід на нічний домашній арешт, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Згідно вимог ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положеннями ч.3 ст.194 КПК передбачено, що слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 02.05.2025 (а.с.10-12); протоколом огляду мобільного телефону від 02.05.2025 (а.с.18-20); протоколом огляду речей від 02.05.2025 (а.с.21-23); протоколом огляду іншого володіння особи від 02.05.2025 (а.с.24-25); протоколом обшуку транспортного засобу від 08.05.2025 (а.с.33-37); протокол малолітнього (неповнолітнього) потерпілого від 02.05.2025 (а.с.39-52); висновками судово-медичних експертиз (а.с.59-62, 68-74); протоколом огляду мобільного телефону від 09.05.2025 (а.с.79); висновком експерта №48/05/25 від 19.05.2025 (а.с.84-100); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.05.2025 (а.с.104-107); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.05.2025 (а.с.108-109).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_13 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри за ч.1 ст.155 КК.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, факт близькості з потерпілою, а також дані про особу підозрюваного, який не має законного джерела доходу.

Таким чином, на думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості в інкримінованому злочині, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, майнового стану, який не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване та постійне місце проживання, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, є достатнім для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК та покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки в сукупності із встановленими конткретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідають практиці ЄСПЛ та статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобовоого домашнього арешту законним, обґрунтованим, мотивованим та єдино можливим запобіжним заходом щодо даного конкретного випадку, що цілком відповідає визначеної ч.1 ст.177 КПК меті застосування запобіжного заходу.

За таких обставин доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Істотних порушень вимог КПК, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового, тобто до 30 липня 2025 року та покладенням відповідних обов`язків залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4