Провадження по справі № 1-кп/522/984/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001344 від 08.10.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.08.2023 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до покрання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2023 о 13:55 год., завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_7 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, дію якого продовжено відповідно до Указу Президента від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ, з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 № 9532-ІХ, з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, перебуваючи на пляжі Ланжерон біля дельфінарію «Немо», який знаходиться за адресою: м. Одеса, пляж. Ланжерон, 25, помітив на бетонному білому бордюрі поруч з фонтаном «Немо» рюкзак чорного кольору з еко шкіри марки «Tunona SK 2430-20», в якій знаходились особисті речі потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, а предметом свого злочинного посягання ОСОБА_3 визначив вищевказаний рюкзак чорного кольору з еко шкіри, в якій знаходились особисті речі, належні потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи повторно, ОСОБА_3 скористався тим, що потерпіла залишила рюкзак чорного кольору з еко шкіри «Tunona SK 2430-20», на бетонному білому бордюрі поруч з фонтаном «Немо» та відійшла, переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих та носять таємний характер, розуміючи протиправний характер своїх дій та наслідків, які мають наступити, свідомо бажаючи їх настання, викрав вищевказаний рюкзак, вартістю 760 грн. 00 коп., в якому знаходився шкіряний гаманець рожевого кольору марки «Marco Coverno» вартістю 930 грн. 00 коп., у якому знаходились грошові кошти у розмірі 50 євро однією купюрою (на 07.10.2023 року офіційний курс НБУ становить 1927 грн. 50 коп.) та інші особисті речі, належні потерпілій, а саме: паспорт громадянина України на ім`я « ОСОБА_5 » № НОМЕР_1 , орган: 5119 від 29.09.2020 року, водійське посвідчення на ім`я « ОСОБА_5 », серії « НОМЕР_2 », зв`язка з ключами від квартири, банківська карточка «ПРИВАТБАНКУ» № НОМЕР_3 , які не становлять матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_5 .

Закінчивши всі дії, які ОСОБА_3 вважав за необхідне, для доведення свого злочинного наміру до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_5 , завдано матеріальний збиток на загальну вартість 3617 гривень 50 копійок.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати виним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав суду такі пояснення. Восени 2023 року, він був на прогулянці на пляжі Ланжерон, біля дельфінарію «Немо» разом з дружиною і дітьми, в обід, приблизно о 13:00 годині, більш точної дати і часу не пам`ятав. Він присів поговорити по телефону на лавочку, в цей час звернув увагу на сумку-рюкзак. Він спитав у людей чий рюкзак, який лежав на лавочці приблизно 15 хвилин, що видно на відеозаписі. Після цього він взяв рюкзак правою рукою та кинув собі через праве плече та пішов купатися, а потім з ним пішов додому. Там був опорний пункт, але він не залишав там рюкзак. Коли зрозумів, що рюкзак нікому не належить я вирішив взяти з нього речі. В рюкзаку був гаманець, водійське посвідчення, грошові кошти 50 євро, інші речі не брав, рюкзак викинув. Рюкзак він поставив на бордюр трохи далі від місця, де він лежав. Він не знав, що речі, що знаходяться у публічному місці не вважаються знахідкою, а є крадіжкою. Якби відділення поліції було б відкрите, він би повернув речі. Він боявся поліції. Потім він сам прийшов і віддав викрадені речі. Розумів, що було введено воєнний стан на території України. Вказав, що у нього був іспитовий строк за вчинення аналогічного злочину. Шкоду потерпілим відшкодовано в повному обсязі, майно повернуто. Щиро розкаюється, шкода, що так сталося.

В судовому засіданні було допитано потерпілу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила суду, що 07.10.2023 року вона з чоловіком та дитиною пішли на прогулянку в обід біля дельфінарію «Немо», пляж Ланжерон. Дитина раптом побігла до моря, де вони пофотографувалися. Знаходились на відстані приблизно 7-10 метрів від місця, де вона залишила рюкзак. Стояла спиною, спостерігала за дитиною. Коли повернулися через деякий час, приблизно 5-7 хвилин, по відеозаписах з камер точний час видно, то її шкіряного рюкзака, чорного кольору, фірму не пам`ятала, вже не було на місці, де вона його залишила. В рюкзаку були: рожевий гаманець, ключі від квартири, грошові кошти 50 євро, дитяче харчування, паспорт і водійське посвідчення, банківська картка «ПРИВАТБАНК». Вартість рюкзака приблизно 3 тисячі гривень. Вона підійшла до дівчат, які знімали фото і відео, але вони нічого не бачили. Чоловік побачив камери на будівлі дельфінарію, направлені на місце, де був рюкзак, однак вони не показали, порадили звернутись до поліції. Служба охорони показала відео, на якому зафіксовано, як невідома особа викрала її рюкзак. Момент крадіжки вона не бачила, тільки потім на відеозаписі. Через декілька днів особу знайшли та працівники поліції повернули їй водійське посвідчення і 50 євро. Шкоду обвинуваченим їй відшкодовано в повному обсязі, будь-яких претензій матеріально чи морального характеру до нього не має. Покарання просила визначити обвинуваченому на розсуд суду.

Свідки у даному кримінальному провадженні відсутні.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом досліджено письмові докази, які також підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №10001344 від 07.10.2023 року, згідно якого 07.10.2023 року до відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій просить вжити заходи до невстановленої особи чоловічої статті, яка в період воєнного стану, а саме 07.10.2023 року 13:30 год., перебуваючи за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, 25, навпроти дельфінарію «Немо», таємно, шляхом вільного доступу, викрала рюкзак чорного кольору з еко-шкіри, в якому знаходились наступні речі: гаманець рожевого кольору, в якому перебували 50 євро (однією купюрою), паспорт громадянина України (ID картка) № НОМЕР_4 виданий на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення водія НОМЕР_2 виданого ОСОБА_5 , та зв`язка ключів (2 звичайних ключа та 1 магнітний);

- рапорт старшого інспектора ЧЧ ВП№2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 07.10.2023 року, згідно якого 07.10.2023 року о 14:08 год. надійшло повідомлення про те, що 07.10.2023 року о 13:44 год. за адресою: пляж Ланжерон, 25, викрали рюкзак, заявник залишив його біля фонтану, де отель Немо. Рюкзак чорного кольору, в ньому було 2000 тис. грн., документи, а саме: посвідчення водія та паспорт дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник: ОСОБА_8 ;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.10.2023 року, згідно якого ОСОБА_5 просить прийняти міри правового характеру до невідомої особи, яка 07.10.2023 року близько 13:30-13:40 год., за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, 25, біля дельфінарію «Немо», таємно, шляхом вільного доступу, під час дії воєнного стану на території України, викрала рюкзак чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 50 євро, що перебували в гаманці рожевого кольору, паспорт ID картка на ім`я ОСОБА_5 , зв`язка ключів від квартири. Рюкзак стояв на білому бордюріц фонтану «Немо»;

- протокол огляду місця події від 07.10.2023 року, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості, що розташована за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, біля входу до дельфінарію «Немо»;

- копія паспорта на ім`я ОСОБА_5 ;

- копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 ;

- протокол огляду речей та документів від 19.10.2023 року, згідно якого було оглянуто водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , серії « НОМЕР_2 », категорії «В», яке дійсне до 25.04.2025 року; грошову купюру номіналом 50 євро з серійним номером «UB » у кількості 1 шт.; з додатком у виді фототаблиці до протоколу;

- постанова про визнання речових доказів від 19.10.2023 року, згідно якої було визнано речовими доказами: водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , серії « НОМЕР_2 », категорії «В», яке дійсне до 25.04.2025 року; грошову купюру номіналом 50 євро з серійним номером «UB » у кількості 1 шт.;

- зберігальна розписка від 19.10.2023 року, згідно якої ОСОБА_5 повернуто водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , серії « НОМЕР_2 », категорії «В», яке дійсне до 25.04.2025 року; грошову купюру номіналом 50 євро з серійним номером «UB » у кількості 1 шт.;

- звіт про оцінку рюкзаку чорного кольору з еко шкіри марки «TUNONA» SK 2430-20 та шкіряного гаманцю, рожевого кольору марки «MARCO COVERNO», проведений ТОВ «ОФ»! Абакус», згідно якого ринкова вартість рюкзаку чорного кольору з еко шкіри марки «TUNONA» SK 2430-20 складає 760 грн; ринкова вартість шкіряного гаманцю, рожевого кольору марки «MARCO COVERNO», складає 930 грн.; з додатками;

- постанова про визначення ринкової вартості рухомого майна від 24.10.2023 року;

- фотознімки;

- копія свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 09.11.2004 року № 1764;

- копія посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача ОСОБА_10 МФ №0861-ПК від 26.10.2022 року;

- сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №172/21 від 04.03.2021 року;

- протокол огляду предмету від 26.10.2023 року, згідно якого оглянуто CD-R диск, на якому зображена особа чоловічої статті, яка одягнута у темно-синю кофту, світло-сині джинси, чорні кеди з білою підошвою, встановлено, що вказана особа ОСОБА_3 , який спочатку сидить біля чорного рюкзаку на білому бордюрі біля фонтану «НЕМО», що знаходиться за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, потім забирає рюкзак чорного кольору та рухається в бік пляжу Ланжерон з вищевказаним рюкзаком, подія датована 07.10.2023 роком;

- додаток до протоколу огляду предмету (відеозапису), який було досліджено під час судового розгляду за участі сторін;

- постанова про визнання речовими доказами від 20.10.2023 року, згідно якої визнано речовим доказом оптичний диск CD-R «ALLERUS», з фрагментами відеозапису під назвою «НЕМО»;

- протокол огляду предмету від 26.10.2023 року предметом огляду є оптичний носій DVD-R диск на якому зображено особу чоловічої статті, одягнуту у темно-синю кофту, світло-сині джинси, чорні кеди з білою підошвою, чорним рюкзаком на спині рухається зі сторони «НЕМО» до «Кав`ярні», яка знаходиться за адресою: м. Одеса. пляж Ланжерон, подія датована 07.10.2023 роком;

- додаток до протоколу огляду предмету (відеозапису), який було досліджено під час судового розгляду;

- постанова про визнання речових доказів від 26.10.2023 року, згідно якої визнано речовим доказом оптичний диск формату DVD-R з фрагментами відеозапису під назвою «Кав`ярня»;

- копія паспорта на ім`я ОСОБА_11 ;

- витяг УІТ ГУМС №4532 від 19.10.2023 року, стосовно ОСОБА_3 ;

- запит до КУООМЦПЗ №60.2/СВ-5457 від 19.10.2023 року;

- відповідь КУООМЦПЗ №4599 від 20.10.2023 року, згідно якої ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в лікарні з 06.08.2014 року по 07.08.2014 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів;

- довідка КПК «ООМЦПЗООР» №414 від 08.11.2023 року, згідно якої ОСОБА_3 на обліку не значиться;

- копію вироку Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2023 року стосовно ОСОБА_3 від 16.08.2023 року;

- копію постанови про встановлення днів явки на реєстрацію від 13.10.2023 року;

- копію закордонного паспорта ОСОБА_3 .

Крім того, судом у даному кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту було призначено судово-психіатричну експертизу, згідно висновку №512 від 15.07.2024 року, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або у іншому хворобливому психіки (який міг би суттєво вплинути на його свідомість та дії) не перебував. Виявляв психічні розлади у вигляді «Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та психоактивних речовин. Синдром залежності» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F19.2 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за глибиною та ступенем виразності, впливу на його вольові, критичні та когнітивні функції були не настільки виражені, не досягли хворобливого рівня, та не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки. Виявляє клінічні ознаки «Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та психоактивних речовин. Синдром залежності» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F19.2 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за глибиною та ступенем виразності також не позбавляють його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні з ним процесуальних дій, самостійно реалізувати своє право на захист.

Сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та його дії невірно кваліфіковано органом досудового розслідування, як таємне викрадення майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, оскільки він знайшов, та не мав наміру викрасти рюкзак, у якому знаходились речі потерпілої. ОСОБА_3 намагався знайти власника рюкзака, однак ніхто не відізвався. Дії ОСОБА_3 неможна кваліфікувати як крадіжка, а є знахідкою, оскільки наміру у нього такого не було. Також захисник вважає, що в обвинуваченні невірно зазначено про те, що ОСОБА_3 розпорядився майном на власний розсуд, оскільки він його зберігав. Після того, як його знайшли співробітники поліції він добровільно повернув водійське посвідчення та ту ж саму купюру у сумі 50 євро, а рюкзак він викинув. Також захисник вважає, що дослідженими відеозаписами не доведено, що ОСОБА_3 викрав рюкзак з майном потерпілої та не спростовано тих обставин, що він не намагався знайти власника цього майна, який навіть пішов до відділення поліції, яке на той час було закрито на замок. Зазначив, що потерпіла сама протягом тривалого часу залишила свій рюкзак без нагляду.

Суд не приймає зазначені доводи захисника до уваги, виходячи з такого.

Згідно практики ВС, зокрема у Постанові ККС ВС від 23 червня 2020 року (справа №128/984/17, провадження № 51-1305км20) зазначено, що, за нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

При цьому, слід зауважити, що суб`єктивне трактування судової практики захисником, не може свідчити про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також захисник зазначив, що матеріалами справи не доведена належним чином вартість викраденого майна потерпілої, яка згідно обвинувального акту загалом складає 3617 грн. 50 коп. Вважав, що звіт про оцінку рюкзаку чорного кольору з екошкіри марки «Tunona» SK2430-20 та шкіряного гаманцю, рожевого кольору марки «Marco Coverno», яку проведено ТОВ «Оціночна фірма «Абакус» від 07.10.2023 року є недопустимим доказом, оскільки вартість майна має встановлюватись на підставі висновку експерта, а не висновку спеціаліста, що, на його думку, суперечить нормам чинного законодавства, тому у сторони захисту є сумніви щодо його правдивості, оскільки проведений оцінщиком формально, якого не попереджено про кримінальну відповідальність.

При цьому захисник зазначив, що цей звіт як доказ є недопустимим, відповідно до положень ст. 87 КПК України, оскільки отриманий у непередбачений законом спосіб та без дотримання відповідних процедур, що тягне за собою зменшення суми крадіжки.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, яким підвищено суму для визнання крадіжки кримінально караним діянням, зокрема якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що набрав чинності 09.08.2024 року.

З урахуванням наведеного, на думку захисника, зменшення суми крадіжки в свою чергу доводить що інкриміноване ОСОБА_12 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, не є кримінально караним діянням, а особа підлягає адміністративній відповідальності за ст. 51 КУПАП, тому кримінальне провадження підлягає закриттю.

Разом з тим, суд також не приймає доводи захисника щодо недопустимості доказу, а саме вказаного звіту про оцінку майна, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 К ПК України, спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання довідок, висновків та інших документів у випадках, передбачених пунктами 7, 8, 9 частини четвертої цієї статті.

Спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, довідки, висновки та інші документи під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Згідно положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 24.10.2023 року про визначення ринкової вартості рухомого майна, проведення якої було доручено ТОВ «Оціночна фірма «Абакус», що має відповідний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №172/21 від 04.03.2021 року та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №1764 від 09.11.2004 року та здійснює свою діяльність за такими напрямами: оцінка рухомих речей, що становить культурну цінність. Звіт про оцінку майна складено спеціалістом оцінювачем ОСОБА_10 , який має посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача.

Таким чином судом не встановлено підстав, визначених ст. 87 КПК України для визнання такого доказу недопустимим.

Щодо показів обвинуваченого в суді з приводу того, що ОСОБА_3 викрав рюкзак та гаманець потерпілої, захисник вважає, що останній себе оговорив, враховуючи психічний стан його підзахисного.

Однак цей довід суд до уваги не приймає, оскільки під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту обвинуваченому було призначено судово-психіатричну експертизу, згідно висновку №512 від 15.07.2024 року ОСОБА_3 на момент вчинення та на теперішній час на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав. Виявлені клінічні ознаки «Психічних та поведінкових розладів внаслідок сполученого вживання алкоголю та психоактивних речовин. Синдром залежності», які за глибиною та ступенем виразності також не позбавляють його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні з ним процесуальних дій, самостійно реалізуючи своє право на захист. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, суд безпосередньо сприймає показання надані обвинуваченим в судовому засіданні.

Таким чином, винність ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена наданими стороною обвинувачення доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, які було досліджено судом безпосередньо за участі сторін, які у своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для ухвалення відносно ОСОБА_3 обвинувального вироку.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

В судовому засіданні прокурор просив визнати виним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком 2 років, та остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Захисник просив ухвалити виправдувальний вирок відносно його підзахисного, однак в разі визнання його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України врахувати його щире каяття, добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, стан здоров`я обвинуваченого, характеризуючи особу дані, наявність постійного місця проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, те, що він має хвору матір, відсутність претензій збоку потерпілої.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щирого каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, проживаючий в м. Одеса, раніше судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше судимий, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Крім того, на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, належить частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Саме таке покарання суд вважає законним, пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З урахуванням наведеного підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обвинуваченого ОСОБА_3 негайно взяти під варту в залі судового засідання, у зв`язку з призначенням реальної міри покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період із дня його затримання по день набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі по день набрання вироком законної сили включно.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Цивільний позов потерпілими у даному кримінальному провадженні не заявлявся. Судові витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 63, 65, 71, 72, 185 КК України, ст. 100, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "ОСІ".

Обвинуваченого ОСОБА_3 негайно взяти під варту в залі судового засідання, у зв`язку з призначенням реальної міри покарання.

Початок строку покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період із дня його затримання по день набрання даним вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі по день набрання вироком законної сили включно.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , серії « НОМЕР_2 », категорії «В», яке дійсне до 25.04.2025 року; грошову купюру номіналом 50 євро з серійним номером «UB » у кількості 1 шт вважати повернутими власнику ОСОБА_5 ;

- оптичний диск CD-R «ALLERUS», з фрагментами відеозапису під назвою «НЕМО»; оптичний диск формату DVD-R з фрагментами відеозапису під назвою «Кав`ярня»; - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_13