Номер провадження: 11-сс/813/1414/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР),

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 20 травня 2025 року.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що слідчий суддя позбавлений можливості ухвалити рішення про зобов`язання слідчого внести відомості до ЄРДР, оскільки події, зазначені в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, не відносяться до підслідності слідчих ДБР.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник заявника, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою, такою що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з наступних підстав:

-чинним КПК не передбачено обов`язкової вимоги щодо дотримання правил підслідності при внесенні відомостей до ЄРДР;

-заява про вчинення кримінального правопорушення від 20 травня 2025 року підслідна Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, так як стосується керівництва обласного ТЦК та СП, ІНФОРМАЦІЯ_1 , співробітників поліції Одеської області, щодо перевищення військовими службовими особами влади чи службових повноважень.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, внести відомості до ЄРДР.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, подав до апеляційного суду заяву, в якій доводи скарги підтримав та просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Оскільки прокуратура Одеської області належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомила, з клопотанням про відкладання не зверталась, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України її неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно із ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положеннями ч.4 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

При цьому в ЄРДР, як вбачається з п.4 ч.5 ст.214 КПК України, вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні вимоги закріплені у ч. 1 Розділу 2 Глави І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298 (далі «Положення»).

Крім того, ч. 2 Розділу 1 Глави ІІ Положення закріплює, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року (справа № 556/450/18, провадження №21-4229км20) слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР, тобто підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Відповідно до матеріалів скарги, представник заявника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 20 травня 2025 року.

Втім, оскарженою ухвалою слідчого судді вказана скарга залишена без задоволення.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки події, зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, не відносяться до підслідності слідчих ДБР.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками слідчого судді та зазначає наступне.

Звертаючись до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, особа очікувано перебуває в межах належної правової процедури, забезпечення якої є одним із завдань кримінального провадження (стаття 2 Кодексу).

За змістом ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Системний аналіз положень ст. 214 КПК України свідчить про те, що слідчий або прокурор, отримавши повідомлення, яке містить достатні відомості про вчинення злочину, зобов`язаний внести відомості за такою заявою до ЄРДР навіть у випадку, коли викладені у заяві дані свідчать про те, що злочин не віднесено до його компетенції. І вже потім, на виконання принципу безумовного дотримання правил підслідності, відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України, має передати матеріали такого кримінального провадження до іншого органу досудового розслідування, за рішенням прокурора. Тобто такі дії слідчий, прокурор уповноважений вчинити лише після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а не до цього.

Постанова Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 23 листопада 2021 року у справі №332/1189/18 підтверджує цю позицію. Вона наголошує, що стаття 214 КПК не передбачає можливості не вносити відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, якщо воно не підслідне певному органу.

Отже, процесуальний закон не зобов`язує заявника володіти знаннями щодо правил підслідності кримінальних правопорушень. Натомість він надає особі право звернутись із заявою про вчинення кримінального правопорушення до будь-якого органу досудового розслідування. Відповідно до положень статей 36, 214, 216, 218 КПК України, у разі встановлення, що розслідування кримінального правопорушення не належить до підслідності органу, до якого звернувся заявник, процесуальний закон передбачає процедуру передачі матеріалів належному органу досудового розслідування.

Таким чином, посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі на те, що викладені в заяві від 20 травня 2025 року події не підслідні слідчим ДБР, суперечить вимогам КПК України і є фактичним вирішенням питання підслідності в позапроцесуальний спосіб.

З урахуванням зазначених положень процесуального закону, слідчий суддя місцевого суду, розглядаючи скаргу ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , мав повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, належним чином розглянути скаргу та ухвалити мотивоване рішення відповідно до вимог КПК України.

Отже, оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки призводить до необгрунтованого обмеження права особи на судовий захист та фактично свідчить про відсутність судового розгляду в суді першої інстанції у передбаченому законом порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому, положення ч. 1 ст. 410 КПК України наголошують на тому, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України в свою чергу, встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та призначення нового судового розгляду скарги у суді першої інстанції, оскільки слідчим суддею фактично не розглядалися доводи скарги ( не перевірялися достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, чи містить вона інформацію, яка може бути перевірена в межах досудового розслідування за наслідками чого слід було б зобов`язати слідчого внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування), що свідчить про фактичну відсутність судового розгляду у суді першої інстанції у передбаченому процесуальним законом порядку.

Керуючись статтями 214, 303, 304, 370, 372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити розгляд скарги ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 20 травня 2025 року, у суді першої інстанції іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4