Справа № 638/7814/25
Провадження № 1-в/638/517/25
УХВАЛА

Іменем України

09 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

представника «Олексіївської виправної колонії (№ 25)» - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про приведення вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» полковник внутрішньої служби ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В обґрунтування клопотання зазначає, що в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» відбуває міру покарання засуджений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 27 червня 2017 року Ленінським районним судом міста Полтави за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 12 березня 2018 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув?язнення з 1.12.2016 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Засуджений 26 грудня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з 26 січня 2018 року. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2019 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року) зараховано період з 20 червня 2017 по 12 березня 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі в строк покарання за вироком Ленінського районного суду міста Полтави від 27 червня 2017 року. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.12.2019 року на підставі ст. 537 ч. 1 п. 11, ст. 539 ч. 2 п. 2 КПК України, визначено засудженому ОСОБА_5 , 1982 року народження, покарання за наявності кількох вироків: вироку Ленінського районного суду міста Полтави від 27.06.2017 року, вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2017 року і вважати ОСОБА_5 засудженим 26 грудня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області від 26.12.2017 року за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком з покаранням, призначеним за вироком Ленінського районного суду міста Полтави від 27.06.2017 року і до відбуття визначено 11 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання попереднє ув?язнення з 01 грудня 2016 року по 12 березня 2018 року з розрахунку 1 день попереднього ув?язнення за 2 дні позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з 01 грудня 2016 року. Відповідно до мотивувальної частини вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме 1 епізод: 03.10.2016 року на суму 1 257,26 грн. Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-IX) особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу IV Податкового кодексу України, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2016 становить 1 378 грн.

У зв`язку з вищевикладеним начальник державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» полковник внутрішньої служби ОСОБА_8 просить звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2017 року та виключити з ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 року посилання на приписи ч. 4 ст. 70 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання та звільнити його від покарання.

Прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали клопотання вважає його таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, призначивши покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, та за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, призначивши останньому покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. В порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Запобіжний захід стосовно засудженого ОСОБА_5 залишено попередній у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили. Строк покарання засудженому рахувати з моменту його затримання, а саме з 01.12.2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.03.2018 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 1.12.2016 по 20.06.2017 з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 року визначено засудженому ОСОБА_5 , 1982 року народження, покарання за наявності кількох вироків: вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 року, вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2017 року і вважати ОСОБА_5 засудженим Полтавським районним судом Полтавської області від 26.12.2017 року за ст. 185 ч .3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком з покаранням, призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 року і до відбуття визначено 11 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання попередне ув`язнення з 01 грудня 2016 року по 12 березня 2018 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з 01 грудня 2016 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.09.2020 року другий абзац ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 року викладено в наступній редакції: «Визначити засудженому ОСОБА_5 , 1982 року народження, покарання за наявності кількох вироків: вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 року, вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2017 року і вважати ОСОБА_5 засудженим 26 грудня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком з покаранням, призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 року і до відбуття визначити 11 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна».

Частина 1 статті 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність, та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України, при цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК України та/або до кримінально процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України, раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 0306/7567/12 від 13.01.2021 року вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння, визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Відповідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно положень ст. 9 КПК України, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян в гривнях у нормі кримінального законодавства здійснюється, виходячи з розміру неоподатковоаного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Станом на 03 жовтня 2016 року, на момент вчинення кримінального правопорушення, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1 378,00 грн.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2017 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , у нічний час 03.10.2016 року, діючи умисно, шляхом пошкодження та розбиття віконного скла, проник до будинку по АДРЕСА_1 та області, який належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав соковижималку «Росинка-106», б/в, вартістю 399 грн, та алюмінієву стрем`янку, висотою 1,85 м, б/в, вартістю 858,26 грн, завдавши потерпілій матеріального збитку у розмірі 1 257,26 грн, що на час вчинення кримінального правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що застосовувався у 2016 році, тому до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 по справі № 278/1566/21 виснувала, що Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на викладене, вищенаведені зміни в законодавстві призвели до часткової декриміналізації діянь, такі зміни мають зворотну дію в часі і тому скасовують кримінальну протиправність діяння особи у разі заподіяння останньою шкоди у розмірі, меншому аніж встановлено вищезазначеною нормою.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Пункт 13 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ скасована кримінальна протиправність діянь, за які засуджено ОСОБА_5 , суд вважає клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про приведення вироку суду у відповідність до закону таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 задовольнити.

Привести вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2017 року.

Виключити з ухвали Дзержинського районного суду м. Харковавід 18 грудня 2019 року (з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.09.2020 року про виправлення описки) посилання на приписи ч. 4 ст. 70 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 року за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, та за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. В порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Строк покарання засудженому рахувати з моменту його затримання, а саме з 01.12.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1