Справа № 944/3921/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/429/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.15ч.1ст.332-2, ст.336КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336ККУкраїни, та виправдано за недоведеністю вини. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в частині інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1ст. 284 КПК України.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст15-ч.1ст.332-2ККУкраїни, призначено покарання у вигляді 1(одного)року позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з 01.03.2022 по 05.03.2022. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Згідно вироку суду, досудовим розслідуванням встановлено що обвинувачений ОСОБА_6 ,28.02.2022 був звільнений з посади першого заступника керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва за власним бажанням. Будучи громадянином України, маючи умисел на незаконний перетин державного кордону України в умовах військового стану, розуміючи, що період бронювання та постановки його на спеціальний облік у зв`язку із зайняттям станом на 29.03.2021 посади першого заступника керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва закінчився 31.12.2021, усвідомлюючи, що його може бути мобілізовано (призвано на військову службу) у визначеному законом порядку, вирішив незаконно залишити територію України.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи на виконання свого злочинного умислу, в порушення вимог Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 25.02.2022, Законів України «Про правовий режим воєнного стану» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», маючи намір перетнути державний кордон України в пункті пропуску через державний кордон «Грушів-Будомєж», що в с.Грушів Яворівського району Львівської області, використав службове посвідчення першого заступника керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва №064327 від 28.05.2021 (дійсне до 18.05.2026), яке у нього перебувало безпідставно, у зв`язку із звільненням із вказаної посади.

Близько 13год.00хв. 01.03.2022 обвинувачений ОСОБА_6 рухаючись на автомобілі марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на території пункту пропуску через державний кордон «Грушів-Будомєж», що в с.Грушів Яворівського району Львівської області, використовуючи в особистих приватних інтересах службове посвідчення працівника органів прокуратури України шляхом його пред`явлення, поряд з іншими документами, працівникам Державної прикордонної служби України, вчинив дії з метою незаконного перетинання державного кордону України в напрямку Республіки Польща.

Діючи таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 освідомлював, що своїми умисними діями завдає шкоди державним інтересам України в умовах військового стану та нехтує обов`язками громадянина України, передбачених Конституцією України.

Однак, обвинувачений ОСОБА_6 не зміг довести свій умисел до кінця, оскільки, був затриманий до перетину ним державного кордону України працівниками Державної прикордонної служби України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано як закінчений замах на перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.332-2 КК України.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено що обвинувачений ОСОБА_6 будучи військовозобов`язаним та розуміючи, що період бронювання та постановки його на спеціальний облік у зв`язку із зайняттям станом на 29.03.2021 посади першого заступника керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва закінчився 31.12.2021, усвідомлюючи, що його може бути мобілізовано (призвано на військову службу) у визначеному законом порядку, з метою ухилення від призову за мобілізацією, вирішив незаконно залишити територію України. Обвинувачений ОСОБА_6 був достовірно обізнаним про введення на всій території України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, воєнного стану, проведення, на підставі Указу Президента України № 70/2022 від 24.02.2022, на території України мобілізації до Збройних Сил України та обмеження щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 16 до 60 років.

Обвинувачений ОСОБА_6 , діючи на виконання свого злочинного умислу, з метою ухилення від призову за мобілізацією, в порушення вимог Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Законів України «Про правовий режим воєнного стану», та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мав намір перетнути державний кордон України в пункті пропуску через державний кордон «Грушів-Будомєж», що в с. Грушів Яворівського району Львівської області, використовуючи при цьому службове посвідчення першого заступника керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва № 064327 від 28.05.2021 (дійсне до 18.05.2026), яке ним використовувалося безпідставно у зв`язку із звільненням із вказаної посади.

Так, об 13год.30хв. 01.03.2022, обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлюючи, що є військовозобов`язаним та може бути викликаний для проходження військової служби в особливий період, рухаючись на автомобілі марки «Тойота» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на території пункту пропуску через державний кордон «Грушів-Будомєж», що в с.Грушів Яворівського району Львівської області, використовуючи в особистих приватних інтересах службове посвідчення працівника органів прокуратури України шляхом його пред`явлення, поряд з іншими документами, працівникам Державної прикордонної служби України, вчинив дії з метою незаконного перетинання державного кордону України в напрямку Республіки Польща, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано як ухилення від призову за мобілізацією, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2025 року в частині визнання ОСОБА_6 винним за частино 1 статті 332-2 КК України, та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, вирішити питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження, а провадження закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо недоведеності вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, оскільки стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, які б у сукупності свідчили про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину і в той же час суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 332-2 КК України, безпідставно, оскільки такого кримінального правопорушення він не вчиняв.

Оцінюючи обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винним, слід мати на увазі, що для наявності у діях ОСОБА_6 складу вказаного кримінального правопорушення, не достатньо доведення самого лише факту перебування його, як особи чоловічої статі в пункті пропуску через державний кордон України, і у сукупності з оголошеною метою здати зброю на зберігання не дає обґрунтованих підстав стверджувати про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення і лише формальне фіксування вказаних обставин військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, а у подальшому працівниками поліції у відповідних процесуальних документах перебування на кордоні, не достатньо щоб довести вину, а мають бути доведені всі елементи складу злочину.

Аналіз усіх досліджених судом та зазначених у вироку доказів в їх сукупності свідчить про те, що висунуте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 не знайшло свого підтвердження в суді.

Ті докази сторони обвинувачення, які дослідив суд, не є достатніми для висновку «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.І ст.332-2 КК України.

На підтвердження вини ОСОБА_6 суд зіслався на показання свідка ОСОБА_10 , який 01.03.2022 року перебував у прикордонному наряді «перевірка транспортних засобів». При цьому свідок в суді заявив, що особисто йому один із чоловіків, які перебували в автомобілі «Тойота РАВ-4», заявив, що в автомобілі є зброя і вони хочуть її здати, про що він через рацію доповів старшій зміні ОСОБА_11 і з дозволу якої запустив автомобіль на територію пункту пропуску де його і зустріла ОСОБА_11 та скерувала в бокс.

Свідок ОСОБА_10 також заявив суду, що обвинувачений не виказував бажання та не намагався перетнути державний кордон.Свідок ОСОБА_12 в суді також заявила, що обвинувачений та його пасажир документів на перевірку для перетинання кордону не подавали і вона їх не перевіряла.

Твердження органу досудового розслідування та суду в описовій частині оскаржуваного вироку, що ОСОБА_6 «..використав в особистих приватних інтересах службове посвідчення працівника органів прокуратури України шляхом його пред`явлення..» жодним іншим належним та допустимим доказом у суді не підтверджено. Посвідчення працівника прокуратури на ім`я ОСОБА_6 не вилучалося, речовим доказом у справі не визнано, органом досудового розслідування не оглядалося і судом не досліджувалося.

Всупереч точному змісту показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , які цілком точно викладені в мотивувальній частині оскаржуваного вироку і не вказують на намагання ОСОБА_6 перетнути Державний кордон України, суд першої інстанції нелогічно поклав їх в основу необгрунтованого рішення про визнання ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 332-2 КК України.

Також, оглядаючи СД - диск з відеофайлами камер зовнішнього відеоспостереження на яких зафіксовано перебування 01.03.2022 р. автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , на території ПП «Грушів», що і сам ОСОБА_6 та інші свідки не заперечують, суд не звернув увагу на те, що такі відеозаписи органу досудового розслідування надані супровідним листом працівників відділу внутрішньої та власної безпеки НОМЕР_2 прикордонного загону на виконання доручення і отримані вони з ПП «Грушів», при тому, що пункт пропуску «Грушів- Будомєж» розташований на території Республіки Польща і відеокамери зовнішнього спостереження на пункті пропуску, належать останнім, а тому, в силу ч. 4 ст. 93 КПК України якою передбачено, що докази можуть бути одержані на території іноземної держави в результаті здійснення міжнародного співробітництва під час кримінального провадження.

Таким чином стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу, який би давав підстави для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України

Заслухавши доповідь головуючого, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, однак, висловився про скасування вироку суду першої інстанції та скерування справи на новий судовий розгляд, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про виправдання Безкоровайного за ст. 336 КК України, за наведених у вироку суду обставин, в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 332-2 КК України, то слід зазначити наступне.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст.62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніві щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

На думку колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.332-2 КК України кваліфіковано вірно.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 о 13год. 00 хв. 01.03.2022 року, рухаючись на автомобілі марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на території пункту пропуску через державний кордон «Грушів-Будомєж», що в с.Грушів Яворівського району Львівської області, вчинив дії з метою незаконного перетинання державного кордону України в напрямку Республіки Польща. Діючи таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 освідомлював, що своїми умисними діями завдає шкоди державним інтересам України в умовах воєнного стану та нехтуючи обов`язками громадянина України, передбачених Конституцією України. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 не зміг довести свій умисел до кінця, оскільки, був затриманий до перетину ним державного кордону України працівниками Державної прикордонної служби України, тобто, вчинив закінчений замах на перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.17,22,23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дійшов вірного висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.332-2ККУкраїни доведена повністю.

Так, вина ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідків, зокрема свідка ОСОБА_11 про те, що 01.03.2022 вона виконувала обов`язки начальника 3-ї групи ІПС ВІПС «Грушів», близько 13год. в пункт пропуску заїхав автомобіль марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебував водій і пасажир. Вартовий шлагбаума повідомив їй, що в`їхала особа призовного віку і вона підійшла до них, коли вони були уже на смузі руху прикордонного контролю. Коли автомобіль під`їхав, до неї особисто щодо здачі зброї ніхто не звертався. На її питання, щодо заборонених предметів, водій автомобіля повідомив, що у них не має заборонених предметів. Оскільки, в цей час особам призовного віку без відповідних документів не можливо було виїхати, так як в Державі Україна було уже введено воєнний стан, вона попросила надати відповідні документи. Водій на її вимогу пред`явив лише два паспорти та посвідчення прокурора м.Києва, а інша особа яка була в автомобілі повідомила що йому скоро 60років, документів які дають право на виїзд їй надано не було;

показаннями свідка ОСОБА_13 , про те, що 01.03.2022 вона несла службу на посаді головного інспектора відділу митного оформлення МП «Грушів», близько 13:30 год. на автомобілі марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в`їхали на територію пункту пропуску через державний кордон «Грушів-Будомєж», дві особи чоловічої статі. При в`їзді осіб на митну територію, їх запитали, чи не має заборонених предметів, водій відповів, що ні. Водій автомобіля обрав зелений коридор, тим самим задекларувавши що у нього не має заборонених предметів. Однак, в подальшому під час поглибленого огляду даного автомобіля в боксі у них було виявлено незадекларовані долари США і монети;

показаннями свідка ОСОБА_10 , з яких слідує, що 01.03.2022 він ніс службу на посаді інспектора прикордонної служби першої категорії ПП «Грушів» та здійснював огляд транспортних засобів. В обідній час під`їхав автомобіль марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , окрім водія в салоні автомобіля пербувала ще одна особа чоловічої статі. Один з них показав посвідчення працівника прокуратури і повідомив, що в салоні автомобіля є зброя, яку вони хочуть передати на зберігання прикордонній службі, він доповів про ці обставини начальнику 3-ї групи ІПС ВІПС «Грушів» ОСОБА_11 , та запустив автомобіль в пункт пропуску. ОСОБА_11 зустріла даний автомобіль в пункті пропуску та направила такий на бокс для проведення поглибленого огляду. Оскільки, особи вказали що у них немає товарів, які підлягають декларуванню, було складено протокол про порушення митних правил та прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону, старшим зміни;

показаннями свідка ОСОБА_14 , згідно яких свідок 01.03.202 перебувала на посаді інспектора прикордонного контролю другої категорії ВІПС «Грушів» несла службу в прикордонному наряді, перевірка документів на виїзді з України. Вона перебувала в кабінці паспортний контроль. Їй відомо що по рації доповідалось старшому зміни ОСОБА_11 , що в`їхав автомобіль в якому є особа призовного віку. Оскільки в осіб не було відповідних документів для перетину державного кордону України, ОСОБА_11 прийняла рішення про відмову в перетині кордону.

З відео, яке досліджувалося в суді першої інстанції, видно як автомобіль, яким керував ОСОБА_6 стоїть неподалік чергового шлагбауму, в подальшому прикордонник, видає йому талон. Водій слідує в чергу, по якій рухаються інші автомобілі та заїзджає в зону митного контролю.

Встановлено, що молодший лейтенант запасу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має військове звання та перебував на спеціальному військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10.05.2012 року по 30.05.2022 року.

Колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що останній після вчинення кримінального правопорушення був знятий із спеціального військового обліку на підставі повідомлення прокуратури м.Києва про звільнення, оскільки, таке перебування йому було надано на час виконання своїх повноважень у Київській міській прокуратурі, який закінчився з часу його звільнення із займаної посади.

У зв`язку із звільненням з органів Київської міської прокуратури на підставі наказу керівника Київської міської прокуратури №353к від 28.02.2022року, ОСОБА_6 повинен був оновити в ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Києві, свої дані.

ОСОБА_6 , будучи колишнім працівником прокуратури, усвідомлював що у період воєнного стану, який на той час був уже введений на території України він як офіцер, може бути призваний на військову службу, щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності своєї держави, а також повинен був розуміти наслідки невиконання такого обов`язку і що бронювання було встановлено йому на період роботи в органах прокуратури.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 , 14.07.2022 через пункт пропуску «Вилок», Закарпатської митниці, в подальшому довів свій намір, покинув територію України, що підтверджуєтся, відповіддю ГУНП у м.Києві від 24.07.2023 по виконанню ухвали щодо застосування до обвинуваченого приводу в судове засідання, та наданий час перебуває поза її межами на території США.

Також, згідно постанови судді Галицького районного суду м.Львова від 28.04.2022 встановлено, що ОСОБА_15 який будучи в якості пасажира транспортного засобу марки «TOYOTA RAV 4» р.н. НОМЕР_1 порушив порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, здійснив переміщення через митний кордон України, особою товарів в обсягах що перевищують неоподатковану норму переміщення через державний кордон України, та протокол про порушення митних правил №0370/20900/22 від 01.03.2022року, складений відносно ОСОБА_6 з якого слідує що ОСОБА_6 , був водієм саме транспортного засобу марки «TOYOTA RAV 4» р.н. НОМЕР_1 , та слідуючи з України в Республіку Польща по смузі руху «зелений коридор» заїхав в зону митного контролю пункту пропуску "Грушів-Будомєж» митного поста «Яворів» Львівської митниці, тобто ОСОБА_16 перебував в зоні митного контролю. Дану постанову обвинувачений ОСОБА_16 в установленому Законом порядку не оскаржував, відтак погодився із фактами, які встановлено судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема переміщення через митний кордон України.

На CD диску із відеофайлами з камер зовнішнього відеоспостереження пункту пропуску «Грушів-Будомєж» за період 01.03.2022 щодо руху транспортного засобу марки «Тойота Рав4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксовано, як вказаний автомобіль вклинюється в чергу автомобілів, які їдуть через державний кордон України, проїжджає шлагбаум, та в`їзджає в зону митного контролю. Даний запис був предметом детального

дослідження судом першої інстанції, є належним та допустимим доказом. Відповідно до Угоди між КМУ та Урядом РП про відкриття на українсько-польському державному кордоні міжнородного пункту пропуску для автомобільного сполучення Грушів-Будомєж, контроль прикордонного руху здійснюється в об`єктах пункту пропуску, збудованого на території Республіки Польща.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного станом на 01.03.2022 р.) виїзд з України до країн-членів міжнародної системи автострахування «Зелена карта» транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, у разі відсутності договору міжнародного страхування, укладеного зі страховиком - повним членом МТСБУ і посвідченого відповідним уніфікованим страховим сертифікатом «Зелена карта», забороняється.

Колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не досліджував наявність у ОСОБА_6 страхового полісу «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки сам ОСОБА_6 підтвердив в суді про відсутність у нього такого страхового полісу.

Колегія суддів не бере до уваги твердження обвинуваченого та сторони захисту, про те, що обвинувачений не розумів що йому виписано саме контрольний талон, а думав що це перепустка, оскільки, в такому чітко вказано "контрольний талон", а не перепустка.

Також, не заслуговують на уваги доводи сторони захисту про те, що єдиним надійним місцем для залишення зброї був МП «Грушів» Яворівського району Львівської області, оскільки, через 10км від кордону розташований Яворівський РВ ГУНП у Львівській області, і такі ж відділення є у кожному районі, через які він слідував до кордону.

Що стосується покликання захисника, що кваліфікуючою ознакою даного кримінального правопорушення є спричинення шкоди, то колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, в умовах воєнного стану, несе репутаційні збитки для Держави та підриває її авторитет.

Відтак, даючи оцінку суб`єктивному ставленню ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.332-2 КК України, суд першої інстанції на підставі належних, допустимих та достатніх доказах, дійшов вірного висновку, що намір обвинуваченого на незаконні дії перетинання державного кордону мав місце, але не був доведений до кінця, оскільки обвинувачений був затриманий до перетину ним державного кордону працівниками державної прикордонної служби України.

Покликання обвинуваченого та його захисників, на відсутність його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає спробою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.332-2 КК.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.332-2 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У відповідності до положень ст. 68 КК України , при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді 1 року позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Дане покарання є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 68 КК України, які регулюють порядок призначення покарання.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду і доводи прокурора щодо необхідності скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, позаяк прокуратурою вирок суду не був оскаржений.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду чи призначення нового розгляду у суді першої інстанції, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4