Справа № 455/1414/20
Провадження № 1-кс/455/276/2025
У Х В А Л А

08 серпня 2025 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу захисника ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) адвоката ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 від 11.11.2020 року за ч.2 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.08.2025 захисник ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) адвокат ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді із зазначеною скаргою в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати повідомлення про підозру від 06.10.2022, складене слідчим СВ відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 від 11.11.2020 року.

В обґрунтування вимог скарги покликається на те, що перебуваючи за межами України, ОСОБА_3 стало відомо, що в Україні триває досудове розслідування по КП №0000415, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2020 року, і щодо нього складено Повідомлення про підозру та існує ще ряд заходів, про які він не був повідомлений належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, щодо особа ОСОБА_3 є Повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, існує ряд заходів, які обмежують його права, натомість він жодним чином офіційно не отримував жодного процесуального документу в справі.

Зазначає, що Ґювен Ґьокхан правомірно та легально виїхав за межі України 28.11.2020 року і на той час з боку слідства відносно нього не було жодних претензій та/або обмежувальних заходів. Разом з цим, на момент виїзду за межі України, Ґювен Ґьокхан не мав жодного статусу в кримінальному провадженні, не був допитаний у якості свідка та відносно нього не проводилися слідчі дії.

Вказує, що порушення норм КПК України, що має своїм наслідком скасування Повідомлення про підозру від 06.10.2022 року, полягають у наступному. Зокрема, покликається на порушення строку вручення повідомлення про підозру. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру датоване «06» жовтня 2022 року. Разом з цим, на самому Повідомленні про підозру стоїть штамп вихідної кореспонденції, де зазначена дата реєстрації Повідомлення про підозру - «07» жовтня 2022 року. Також, матеріали кримінального провадження містять відомості, що Повідомлення про підозру було направлене ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку за його останнім місцем проживання (на переконання органу слідства) - АДРЕСА_1 . Натомість, такі дії є прямим порушенням органу слідства ст. 278 КПК України та ст. 6 ЄКПЛ. Також вказує про порушення порядку направлення письмового повідомлення про підозру як повідомлення. Зазначає, що жодного доказу отримання Повідомлення про підозру від 06.10.2022 року ОСОБА_3 , яке було направлене йому засобами поштового зв`язку на адресу - АДРЕСА_1 відразу без спроби фактичного вручення, матеріали кримінального провадження не містять. Той факт, що Повідомлення про підозру ще раз було вручене ОСОБА_7 , як його дружині, не вказує на факт дотримання ст.136 КПК України, так як в даному випадку вже відбулося порушення норм ст. 278 КПК України.

Стверджує, що органу слідства на момент складення Повідомлення про підозру від 06.10.2022 року було достеменно відомо, що ОСОБА_3 перетнув кордон України ще 28.11.2020 року і з того часу не перебував на території України, не повертався до України та не перебував на її території станом на 06.10.2022 року. Таким чином, адреса - АДРЕСА_1 , яка визначена органом слідства як місце його останнього проживання, на яке було направлене Повідомлення про підозру не є належною адресою та не могла бути застосована для направлення будь- якої кореспонденції, в тому числі й процесуальних документів, в розумінні ст. ст. 111, 136 КПК України, на які посилається орган слідства. Акцентує увагу на те, що ОСОБА_3 перетнув кордон ще 28.11.2020 року, підозра складена 06.10.2022 року - тобто майже через два роки й майже через два роки з дати внесення до ЄРДР кримінального провадження. В той же час, в окреме кримінальне провадження було виділено епізод стосовно ОСОБА_7 , вона неодноразово надавала свої свідчення як в одній справі, так і в іншій справі, та вказувала, що ОСОБА_3 не перебуває на території України, а виїхав до себе на Батьківщину - до Туреччини.

Крім того, звертає увагу на те, що за два роки проведення слідства, збирання доказів, їх дослідження, допит свідків та інших осіб, що фігурують у кримінальному провадженні, орган слідства не встановив ані фактичного перебування ОСОБА_3 , ані того факту, що він не перебуває на території України. Даний факт не відповідає дійсності та матеріалам кримінального провадження, по-перше, й по-друге, такі факти вказують на низькій рівень проведення досудового слідства, яке, крім усього іншого, ще й порушує принцип дотримання розумних строків. Такий низькій рівень проведення досудового слідства та формальний підхід до дотримання норм КПК України лише вказує, що підозри були застосовані до ОСОБА_3 безпідставно. Також, особливої уваги заслуговує той факт, що з таким формальним підходом до проведення досудового слідства, маючи намір складання Повідомлення про підозру конкретній особі, слідча навіть не встановила його місцезнаходження, враховуючи всю необхідну інформацію, яка на той момент вже була у матеріалах кримінального провадження, й просто формально поверхово відразу направила Повідомлення про підозру від 06.10.2025 року на адресу, яка на той момент жодним чином не відносилась до такої особи - ОСОБА_3 . Разом з цим, враховуючи той факт, що Повідомлення про підозру відразу було направлене поштою, можна зробити висновок, що орган слідства все ж був обізнаний про відсутність ОСОБА_3 на території України, а тим більше, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що дотримання прав особи при врученні їй повідомлення про підозру полягає не лише у фактичному врученні документа, а й у вжитті органом досудового розслідування всіх можливих заходів для того, щоб особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення та суть викладених у ньому обставин. В даному випадку, органом слідства також було порушено права особи знати зміст підозри та знати свої права та обов`язки при врученні повідомлення про підозру, а також право вимагати роз`яснення кожного пункту прав та обов`язків, а також мати захисника.

Також звертає увагу на той факт, що ОСОБА_3 перетнув кордон України ще 28.11.2020 року. Станом на день складання Повідомлення про підозру - 06.10.2022 року минуло майже два роки, ОСОБА_3 не є громадянином України, виїхав до Туреччини на свою батьківщину, а не у тимчасове відрядження тощо. Особа, яка не знаходиться за останньою адресою свого місцезнаходження вже два роки, явно не є тимчасово відсутньою особою. Враховуючи той факт, що слідча навіть не намагалася здійснити особисте вручення Повідомлення про підозру ОСОБА_3 , а Повідомлення про підозру відразу було направлене поштою, отже з даного вбачається порушення норм процесуального права з боку органу слідства щодо обов`язку роз`яснення прав та обов`язків особі, якій вручається підозра. Таким чином, порушення норм КПК України щодо відсутності ознайомлення особи, якій вручається повідомлення про підозру в даній ситуації простежується з самого початку та вказує на відсутність наміру слідчої взагалі робити таке ознайомлення з правами, так як не було спроби вручити Повідомлення про підозру особі, а таке Повідомлення про підозру відразу ще й з порушенням строків було направлено на адресу, до якої ОСОБА_3 не мав жодного відношення й не знаходився там вже тривалий проміжок часу, а не тимчасово.

Крім того вказує, що враховуючи той факт, що ОСОБА_3 не є громадянином України та не володіє українською мовою взагалі, і в даному випадку також було порушено норму ст. 29 КПК України. Навіть отримавши таке повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку та розписавшись за отримання листа, особа взагалі не зрозуміє її зміст, доки не здійснить переклад такого документу.

Таким чином, зазначає, що в даному випадку явно простежується недотримання норм КПК України щодо визначення місцезнаходження особи при складенні повідомлення про підозру, недотримання щодо вручення повідомлення про підозру саме як повідомлення, відсутність роз`яснення прав особі, недотримання норм КПК України щодо вручення Повідомлення про підозру особі, яка є іноземним громадянином, який перебуває тривалий час поза межами України, де проводиться досудове розслідування.

Також покликається на порушення строків вручення повідомлення про підозру відповідно до ч. 2 ст. 219 та ч. 1 ст. 294 КПК України, що діяли на момент складення повідомлення про підозру. Починаючи з 11.11.2020 року й відрахувавши 18 місяців, повідомлення про підозру мало б бути складене у травні 2022 року. Натомість, Повідомлення про підозру датується 06.10.2022 року, що є значним порушенням строку, визначеного ст. 219 КПК України (в редакції чинні на момент виникнення відносин). Натомість, немає жодної ухвали слідчого судді про продовження строку досудового розслідування в проміжок часу з травня 2022 року.

Також стверджує про порушення принципу «обґрунтовано підозра». Недотримання норми ст. 277 КПК України щодо змісту повідомлення про підозру. В даному випадку повідомлення та сама підозра не містить взагалі відомостей про зміст та предмет злочину та його обґрунтування у відповідності до зібраних доказів, яких було б достатньо для повідомлення про підозру конкретній особі - ОСОБА_3 . Так, Повідомлення про підозру від 06.10.2022 року містить частину та статтю інкримінованого злочину - ч. 2 ст. 332 КК України, натомість обґрунтування причетності до вчинення злочину, не те що достатніх доказів, а взагалі, будь-яких доказів, не містить. В самому тексті Повідомлення про підозру окрім вживання слова «засоби», жодним чином не конкретизовано, що саме здійснювалось з боку ОСОБА_3 щодо надання засобів, які це засоби, що ці засоби мають відношення до ОСОБА_3 і саме такі дії по надання саме таких засобів входить до складу злочину ч. 2 ст. 332 КК України, жодна подія не конкретизована. Як вбачається з самого Повідомлення про підозру, не наведено жодної інформації за рахунок яких саме засобів, які були надані ОСОБА_3 , особи перетнули державний кордон України або намагалися це зробити. Також, в Повідомленні про підозру описується два епізоди кримінального правопорушення, а саме: перший мав місце 25.10.2020 року, коли групу осіб (іноземних громадян) було виявлено неподалік державного кордону України, а другий епізод мав місце 17.12.2020 року, коли групу осіб (іноземних громадян) було виявлено на квартирі і вони начебто мали намір незаконно переткнути державний кордон України. Натомість, в першому епізоді, як вже зазначено вище, не наведено які саме засоби надані з боку ОСОБА_3 , не вказано, що саме ОСОБА_3 надавав будь які засоби для перетину кордону або полегшення перетину кордону іноземними громадянами, не наведено жодних достатніх доказів його неправомірних дій, що підлягають під визначення кваліфікуючих ознак ч. 2 ст. 332 КК України. Стосовно другого епізоду, про який зазначено в Повідомленні про підозру, то, по- перше, іноземні громадяни були затримані в квартирі, по-друге, знову ж, не наведено жодного достатнього для пред`явлення підозри доказу сприяння іноземним громадянам у незаконному перетину кордону, в той час, коли їх затримали у квартирі, а не при спробі незаконного перетину державного кордону, й по-третє, ОСОБА_3 виїхав з України 28.11.2020 року, й у Повідомленні про підозру жодним чином не описано той факт, яким чином, ОСОБА_3 , перебуваючи за межами території України сприяв іноземним громадянам шляхом надання засобів у незаконному перетині державного кордону України. Також, в Повідомленні про підозру лише зазначається, що ОСОБА_3 було відомо про плани перелічених осіб незаконно перетнути державний кордон України, однак, не зазначено чим саме це підтверджується. Як вбачається з Повідомлення про підозру, зазначено лише про приблизні дати, час також не зазначено, так як не встановлено слідством. Крім слів «реалізовуючи свій злочинний умисел», в Повідомленні про підозру відсутнє будь-яке зазначення про будь-які докази, достатні для підозри ОСОБА_3 , про дати зазначено або приблизно, або взагалі не зазначено - лише вислови «в подальшому», «приблизно». Також зазначено про «сприяння за допомогою інших осіб їх перевезення (або доставлення), але також жодного факту щодо інших осіб, за допомогою чого їх перевозили, хто їх перевозив тощо. Тобто, жодних суттєвих обставин та достатніх для цього доказів також не зазначено.

З огляду на наведене, просить скасувати Повідомлення про підозру від 06.10.2022 року, складену слідчою СВ відділення №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 в КП №0000415, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2020 року.

Ухвалою слідчого судді від 07.08.2025 призначено розгляд скарги на 08.08.2025.

В судове засідання захисник ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) адвокат ОСОБА_5 не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Слідчий СВ відділення поліції №1 Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, проти задоволення скарги заперечує.

Оскільки в судове засідання не прибули всі особи які беруть участь у судовому провадженні, а тому у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України фіксування розгляду клопотання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є: 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 46 рішення від 27.02.1980 у справі «Deweer v. Belgium») особа повинна набути статус підозрюваного виключно у передбаченому законом порядку, з дотриманням установленої законом процедури. Інакше вона не може вважатися такою, що набула процесуального статусу підозрюваного у межах кримінального провадження.

Поряд з цим, дотримання порядку здійснення повідомлення про підозру є однією з гарантій дотримання прав і свобод людини і громадянина.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278). Отже, саме така побудова глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276 КПК), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277 КПК) та його врученні особі (стаття 278 КПК).

Відповідно ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 КПК України.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 КПК України.

Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно ч.1 ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до вимог ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слід зазначити, що положенням норм статей 276, 277, 278 КПК України не вичерпують зміст діяльності під час повідомлення особі про підозру, бо системне тлумачення норм КПК вказує також на те, що, крім названих дій, під час процесуальної діяльності, пов`язаної зі здійсненням повідомлення про підозру, слідчий та/або прокурор зобов`язані встановити точне місцезнаходження особи і саму особу, якій має бути вручено повідомлення про підозру; роз`яснити права підозрюваному, що є невід`ємним обов`язковим етапом процедури повідомлення про підозру. Причому на прохання підозрюваного після повідомлення про його права слідчий, прокурор зобов`язані детально роз`яснити кожне із вказаних прав (частини друга, третя статті 276 КПК).

Таким чином, процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст.303 ч.1 п.10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості.

Так, на стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри має перевірятися слідчим суддею не з точки зору доведеності вини, а з точки зору того, що після повідомлення особи про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення органом досудового слідства дотримуються вимоги кримінального процесуального закону щодо розумних строків проведення досудового слідства, дотримання органом досудового слідства прав та свобод підозрюваної особи під час слідства (чи у передбачених ст. 276 КПК України випадках повідомлено про підозру; чи дотримано вимог щодо змісту письмового повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України); чи повідомлення про підозру здійснено належним суб`єктом (слідчим або прокурором); чи дотримано порядку вручення письмового повідомлення про підозру).

Отже, аналіз наведених норми закону свідчить, що під час розгляду слідчим суддею скарги на повідомлення про підозру підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема відповідність підозри вимогам статей 276 та 277 КПК України, а також порядку її вручення.

Тобто слідчий суддя не вирішує питання про наявність чи відсутність в діях підозрюваної особи складу кримінального правопорушення, належність, допустимість та достатність доказів та інші питання, які підлягають з`ясуванню та оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Натомість цього слідчий суддя повинен перевірити дотримання слідчим та прокурором під час повідомлення особі про підозру вимог статей 276, 277, 278 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є, зокрема, особа щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Згідно ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

За змістом ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

За змістом наведених норм письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором безпосередньо особі, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством для вручення повідомлень (надіслання поштою тощо) і лише в разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй може бути вручено під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З системного аналізу положень ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна зробити висновок, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел.

З наведеного вбачається, що повідомлення про підозру за певних обставин може бути вручене в порядку ст.135 КПК України лише у випадку неможливості його вручення безпосередньо особі, відносно якої складено повідомлення про підозру.

При цьому, така неможливість вручення повідомлення про підозру особі повинна бути обґрунтована та доведена стороною обвинувачення в судовому засіданні відповідними доказами.

З урахуванням ст. 42 КПК України передбачений лише один випадок неможливості такого вручення невручення особі повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи.

З урахуванням наведеного видається, що факт невстановлення місцезнаходження особи повинен бути доведений належними, достовірними та допустимими доказами, які сторона обвинувачення повинна зібрати під час здійснення досудового розслідування з конкретного кримінального провадження, а саме виконати всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії та інші процесуальні дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження особи.

Якщо слідчим, прокурором встановлено відомості про місцезнаходження особи, то до такої особи, з огляду на зміст ч. 1 ст. 42 КПК України, не можуть вживатися заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Разом із тим, для застосування механізму вручення повідомлення про підозру, за правилами, які передбачені для вручення повідомлень (глава 11 КПК України) обов`язково необхідно встановлення та підтвердження факту неможливості вручення повідомлення про підозру особисто, шляхом відвідування підозрюваного за місцем проживання, роботи, навчання, перевірки всіх відомих слідству засобів зв`язку, яким підозрюваного можна викликати з метою вручення повідомлення про підозру (телефон, електронна адреса, інші засоби зв`язку), з`ясування факту виїзду за межі території України.

Вказані факти обов`язково фіксуються відповідними документами, які долучаються до матеріалів кримінального провадження та у подальшому дадуть змогу підтвердити факт вичерпання стороною обвинувачення всіх можливих варіантів для здійснення виклику та вручення повідомлення про підозру особисто підозрюваному.

Після використання всіх можливих засобів спрямованих на виклик підозрюваного до слідчого та відсутності результатів слідчий може здійснювати вручення повідомлення про підозру за правилами, які передбачені для вручення повідомлень (глава 11 КПК України).

Отже, повідомлення про підозру повинно бути вручено особисто або, у випадку неможливості такого вручення через невстановлення місцезнаходження особи, має бути вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений у ст. 135 КПК, для вручення повідомлень.

При цьому, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи (ч. 2 ст. 135 КПК).

В свою чергу, повістка про виклик особи (повідомлення), яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

Оглянувши та дослідивши матеріали кримінального провадження №0000415 слідчий суддя встановив наступне.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, відомо, що 11.11.2020 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

06 жовтня 2022 року слідчим СВ відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України (т.3 а.с.крим.провадження 129).

Вказане повідомлення про підозру направлено поштою за Вих. №5498/59-2022 від 07.10.2022 ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , проте конверт із відправленням було повернуто із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В подальшому, 12.10.2022 слідчим СВ відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 було видано доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку п.3 ч.2 ст.40 КПК України, яким доручено працівникам підрозділу Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області встановити місце перебування ОСОБА_8 , вручити повістку про виклик до СВ ВП №1 Самбірського РВП з метою повідомлення про підозру; допитати в якості свідка ОСОБА_9 ; в ході допиту встановити чи підтримує ОСОБА_9 зв`язок із ОСОБА_8 , де він знаходиться та чи перетинав державний кордон України (в якій період часу) в який період часу вони проживали спільно та за якою адресою; встановити коло осіб ОСОБА_8 , з ким він підтримував та може підтримувати зв`язок та чи є у нього родичі на території України (т.3 а.с.крим.провадження 135,136).

Згідно рапорту о/у УМП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 від 18.10.2022 відомо, що в ході виконання даного доручення, допитано дружину ОСОБА_11 . В ході допиту остання повідомила, що її чоловік знаходиться в Республіці Туреччина в м.Стамбул, звідки періодично телефонує та висилає кошти на утримання свого малолітнього сина. Додатковими заходами встановлено, що ОСОБА_8 дійсно може перебувати в Республіка Туреччина в м.Стамбул. Будучи на території України останній жодних стосунків ні з ким не підтримував окрім своєї дружини ОСОБА_12 (т.3 а.с.крим.провадження 138).

Із протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 13.10.2022 (т.3 а.с.крим.провадження 139-142), відомо, що остання отримала повідомлення про підозру ОСОБА_8 13.10.2022 по місцю проживання.

Як слідує зі змісту вищевказаного повідомлення про підозру від 06.10.2022 слідчому на час складення повідомлення про підозру було відомо, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у Республіці Туреччина та є громадянином Республіки Туреччина, останнє місце проживання АДРЕСА_1 .

В той же час, в матеріалах даного кримінального провадження відсутні відомості про вжиття органом досудового розслідування заходів щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 станом на момент складання повідомлення про підозру, а саме 06.10.2022.

Зокрема, інформації про те чи здійснювались у вказаний день (06.10.2022) спроби вручити безпосередньо ОСОБА_8 письмове повідомлення про підозру шляхом здійснення виїзду за вищезазначеною адресою матеріали кримінального провадження не містять.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) 28.11.2020 року через пункт пропуску Жуляни м. Київ покинув територію України і з цього часу не перетинав державний кордон України.

При цьому, станом на момент виїзду за межі України - 28.11.2020, ОСОБА_3 не мав жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, жодного разу не викликався до слідчого та не був допитаний у якості свідка.

В матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 13.10.2022 (т.3 а.с.крим.провадження 139-142), в якому остання повідомляє, що її чоловік ОСОБА_8 довгий період часу працював далекобійником у Литві, а після закінчення візи повернувся в Туреччину в м.Стамбул, де перебуває на даний час, вони періодично спілкуються по мобільному телефону НОМЕР_1 , на скільки їй відомо ОСОБА_8 повертатися не планує.

Згідно наявної в матеріалах кримінального провадження інформації від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України (т.3 а.с.крим.провадження 190), вбачається, що протягом 2019-2020років ОСОБА_8 періодично здійснював перетин державного кордону України в напрямку на в`їзд та виїзд, та 28.11.2020 року виїхав за межі території України і з цього часу не перетинав державний кордон України.

Слід зазначити, що якщо місцезнаходження підозрюваного, який проживає за кордоном відоме і він не переховується від слідства, повідомлення про підозру йому має бути вручене особисто за допомогою дипломатичного (консульського) представництва або у порядку міжнародної правової допомоги. Такий порядок передбачений частиною 7 статті 135 КПК.

Важливим є також надання оцінки періоду скільки особа вже не проживає в Україні та наскільки міцні соціальні та економічні зв`язки має за кордоном. Якщо особа тривалий час офіційно на постійній основі проживає за кордоном вважати, що вона тимчасово не перебуває за своїм місцем проживання в Україні неможливо. Відповідно направлення повісток та повідомлення про підозру має здійснюватися також у порядку ч.7 ст. 135 КПК.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про вжиття заходів слідчим для встановлення місця проживання ОСОБА_8 за кордоном, а саме в м.Стамбул Республіки Туреччина, громадянином якої він є, для вручення йому повідомлення (виклику) згідно з міжнародним договором про правову допомогу відповідно до ч.7 ст.135 КПК України.

Також матеріали кримінального провадження не містять відомостей про здійснення перевірки слідчим всіх відомих слідству засобів зв`язку, яким підозрюваного можна викликати з метою вручення повідомлення про підозру (телефон, електронна адреса, інші засоби зв`язку).

Таким чином матеріали кримінального провадження свідчать про те, що станом на час складення слідчим повідомлення про підозру від 06.10.2022 щодо ОСОБА_8 органом досудового розслідування не було вжито всіх можливих та необхідних у даному випадку заходів для встановлення місця перебування підозрюваного для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Також слід зазначити, що повідомлення про підозру повинно бути вручено особисто або, у випадку неможливості такого вручення через невстановлення місцезнаходження особи, має бути вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений у ст. 135 КПК, для вручення повідомлень, в день його складення.

В той же час, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру складено 06.10.2022, проте було направлене поштою 07.10.2022.

Крім вищенаведеного, слідчий суддя також вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє.

Положення ч. 2 ст. 29 КПК України декларують, що особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, даною нормою кримінально-процесуального закону, визначається обов`язковість повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення на тій мові, якою вона володіє. Недотримання зазначених вимог вказує на вручення повідомлення про підозру із порушенням приписів Глави 22 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 68 КПК України у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд.

Так, у відповідності до підпункту «е» пункту 3 статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», в якому визначено, що право на допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального провадження. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19.12.1989 р. по справі «Case of Brozicek v. Italy» пункти 38-41), визначено суттєвим порушенням права на захист та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод пред`явлення особі обвинувачення мовою, якою він не володіє.

Також згідно практики Європейського суду з прав людини (справа Камасінські проти Австрії), суд вказав, що обвинувачений, який не володіє мовою, якою ведеться судовий розгляд, може бути поставлений у невигідне становище в тому випадку, якщо йому не буде надано можливість ознайомитися з обвинувальним актом у перекладі зрозумілою йому мовою.

При цьому в розумінні практики Європейського суду з прав людини під обвинувальним актом слід розуміти також і повідомлення про підозру.

З наведеного випливає, що право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд.

Крім того, із приписів КПК України випливає, що переклад повідомлення про підозру громадянину іншої держави повинен надаватися одночасно з повідомленням про підозру на державній мові, або негайно після відповідної вимоги підозрюваного.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що наведені вище норми КПК України, а саме: ч.ч. 2, 3 ст.29, п. 18 ч. 3 ст. 42, ч. 1 ст. 68, КПК України у системному взаємозв`язку із ст.ст. 2, 7 КПК України та нормами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що деталізовані у відповідній практиці Європейського суду з прав людини, встановлюють обов`язок сторони обвинувачення надати повідомлення про підозру громадянину іншої держави в перекладі на рідну мову підозрюваного, а також залучати перекладача за необхідності.

Стороною захисту наголошується на тому, що ОСОБА_8 не володіє українською мовою та не розуміє суті пред`явленої йому підозри, що є грубим порушенням прав підозрюваної особи у кримінальному провадженні.

В той же час, слідчому на момент складення підозри, як встановлено, було відомо про те, що ОСОБА_8 є громадянином Республіки Туреччина, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_8 володіє українською мовою, та докази того, що органом досудового розслідування складено переклад повідомлення про підозру мовою якою він володіє.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Положення ч. 2 ст. 8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування повідомлення про підозру.

Враховуючи усе вищенаведене, та з урахуванням загальних засад кримінального провадження, таких як, верховенство права, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає, що матеріали кримінального провадження №0000415 свідчать про те, що слідчим у даному кримінальному провадженні не дотримано передбачений КПК України порядок повідомлення особі про підозру, що тягне за собою скасування повідомлення про підозру.

Керуючись ст.303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу захисника ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) адвоката ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 від 11.11.2020 року за ч.2 ст.332 КК України,- задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 06 жовтня 2022року, складене слідчим СВ відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 від 11.11.2020 року, щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1