Справа 381/1863/18 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1914/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000064 від 24.05.2018 за апеляційною скаргою прокурора Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2024 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Раївка Шортандинського району Цілиноградської області Казахстан, поляка, громадянина України, непрацюючого, одруженого, маючого професійно-технічну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення;

вирішене питання про речові докази.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 23.05.2018 приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи поблизу залізничної колії станції Кожанка у Фастівському районі Київської області, з метою незаконного заволодіння чужим майном, а саме відпрацьованим щебенем, запропонував водію вантажного автомобіля, марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 придбати відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метрів за 350 грн 00 коп., на що останній погодився. Надалі, ОСОБА_7 попросив раніше незнайомого йому водія екскаватора, особа якого не встановлена завантажити відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метрів на кузов вказаного вантажного автомобіля, що останній і зробив. Після чого ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 350 грн 00 коп. від ОСОБА_8 , який відвіз автомобілем марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_2 , вказаний щебінь за місцем свого проживання. Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив виробничому підрозділу Фастівська дистанція колії регіональної філії «Південно - Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», матеріальної шкоди на суму 289 грн 70 коп.

Крім того, 23 травня 2018 року, приблизно о 10 год. 30 хв., перебуваючи у тому ж самому місці, з метою на незаконне заволодіння чужим майном, а саме відпрацьованим щебенем, повторно запропонував водію вантажного автомобіля марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_8 придбати відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метрів за 350 грн 00 коп., на що останній погодився. Після цього, ОСОБА_7 , попросив раніше незнайомого йому водія ескаватора, особа якого досудовим розслідуванням не встановлена та в той час виконувала роботи біля вищевказаної колії, завантажити відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метрів на кузов вказаного вантажного автомобіля, що останній і зробив. Після чого ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 350 грн 00 коп. від ОСОБА_8 , а останній відвіз автомобілем, марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_2 , вказаний щебінь за місцем свого проживання, чим спричинив виробничому підрозділу Фастівська дистанція колії регіональної філії «Південно - Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди на суму 289 гривень 70 копійок.

Крім того, ОСОБА_7 , обвинувачувався у тому, що він 23 травня 2018 року, в період часу 12 години 30 хвилин по 15 годину 45 хвилин, перебуваючи у тому ж самому місці, з метою на повторне незаконне заволодіння чужим майном, а саме відпрацьованим щебенем, пропонував водію вантажного автомобіля, марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 придбати відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метрів. Надалі, ОСОБА_7 , попросив раніше незнайомого йому водія ескаватора, особа якого досудовим розслідуванням не встановлена та в той час виконувала роботи біля вищевказаної колії, завантажити відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метрів на кузов вказаного вантажного автомобіля, що останній і зробив. Після чого, ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 350 грн 00 коп. від ОСОБА_8 , а останній відвіз автомобілем марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_2 , вказаний щебінь за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_7 не повідомив ОСОБА_8 про те, що він викрав вказаний щебінь. Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив виробничому підрозділу Фастівська дистанція колії регіональної філії «Південно - Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди на загальну суму 1 448 грн 50 коп.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку у зв`язку із неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Суд виправдовуючи ОСОБА_7 дійшов до необґрунтованого висновку про недоведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Судом не враховано докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: показання свідка ОСОБА_9 про те, що відпрацьований щебінь оприбутковується на бухгалтерському обліку; показання свідка ОСОБА_8 про те, що вони з ОСОБА_7 домовилися про придбання відпрацьованого щебеню, і в подальшому придбав його у ОСОБА_7 ; показання обвинуваченого ОСОБА_7 , яякий повідомив, що за виконану роботу, що полягала у домовленості з працівниками залізниці та забезпеченні технічної безпеки, він отримував від ОСОБА_8 кошти за відпрацьований щебінь. На переконання прокурора, надання судом іншої оцінки зазначеним доказам свідчить про те, що обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, залишилися недослідженими, що призвело до неповноти судового розгляду. На думку прокурора, наведені докази, отримано органом досудового розслідування у передбачений процесуальним законом спосіб, він відповідає вимогам ст. ст. 84, 85, 86 КПК України, і підстави вважати його неналежним та допустимим відсутні. Судом першої інстанції визнано недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 23.05.2018, оскільки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені після проведення відповідної процесуальної дії. Прокурор зазначив, що огляд було проведено 23.05.2018, а відомості внесені лише 24.05.2018, що, на його думку, є невідкладним випадком. Просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

За правилами п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до ч. 2 ст. 479-2 КПК України, за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що під час досудового розслідування орган досудового розслідування зібрав достатню кількість належних, допустимих та достовірних доказів, сукупність яких - з точки зору достатності та взаємозв`язку доводить вчинення ОСОБА_7 діянь, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні доведена поза розумним сумнівом.

Водночас, колегія суддів констатує, що кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_7 діянь втратила чинність.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон № 3886-IX) у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон № 3886-IX , яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2018 році становила 1 762 грн.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна на загальну суму 289 грн 70 коп., подія якого мала місце 23 травня 2018 року та у вчиненні чотирьох епізодів таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно на загальну суму 1 448 грн 50 коп.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_7 діянь не перевищувала 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вчинені ним діяння, з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким з огляду на положення ст. 5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, подія яких мала місце 21.05.2018.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_7 діяння не перевищувала два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вчинене ним діяння, з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким з огляду на положення ст. 5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, не підпадає під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України.

За правилами ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин та зважаючи на положення ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження № 0000064 від 24 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, закрити із підстав, передбачених п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

_________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4