УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 757/12459/24-к

провадження № 51-3232ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року щодо ОСОБА_5 і

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 200 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000011 від 13 березня 2024 року щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності закрито.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року вказану ухвалу місцевого суду змінено та виключено з її мотивувальної частини при викладенні обставин повідомлення про підозру ОСОБА_5 посилання на посади та прізвища осіб, з якими інкримінується ОСОБА_5 вчинення кримінального правопорушення, вказавши цих осіб як Особа 1, Особа 2.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 повинно було вирішуватися в межах загального кримінального провадження № 0000019 від 16 серпня 2024 року. Зазначає, що внесення ОСОБА_5 неправдивих відомостей до касових ордерів стосується обставин кримінального провадження, в якому оголошено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , а тому виділення кримінального провадження щодо ОСОБА_5 є штучним. Наголошує про неврахування судової практики касаційного суду під час постановлення оскаржуваних рішень. Вважає, що апеляційним судом було надано оцінку лише аргументу про порушення презумпції невинуватості щодо ОСОБА_4 , а інші доводи залишено поза увагою.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження якщо: касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку; з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається з ухвали місцевого суду, прокурором було скеровано до суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 200 КК у кримінальному провадженні № 0000011 від 13 березня 2024 року, яке було задоволено.

ОСОБА_4 як особа, інтересів якої стосувалося судове рішення місцевого суду, оскаржив його в апеляційному порядку, за наслідками чого суд апеляційної інстанції виключив з мотивувальної частини ухвали від 25 березня 2024 року при викладенні обставин повідомлення про підозру ОСОБА_5 посилання на посади та прізвища осіб, з якими інкримінується ОСОБА_5 вчинення кримінального правопорушення, вказавши цих осіб як Особа 1, Особа 2.

Оскаржувані судові рішення не містять жодних висновків щодо винуватості ОСОБА_4 , а подане на розгляд місцевого суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК вимагало від цього суду викладу тексту пред`явленої останньому підозри.

Апеляційний суд врахував факт зазначення прізвища та посади, зокрема ОСОБА_4 під час викладення тексту підозри судом та обґрунтовано виключив це посилання з судового рішення із застосуванням такого словесного виразу, який унеможливлює ідентифікацію конкретної особи.

Суд звертає увагу на те, що питання виділення матеріалів досудового розслідування є компетенцією прокурора.

Відтак сторона обвинувачення за наявності відповідних підстав вправі ініціювати питання звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у виділеному кримінальному провадженні, а на суд покладається обов`язок перевірити наявність для цього підстав, визначених КК, та забезпечити дотримання умов, передбачених КПК.

Посилання скаржника на постанову ККС ВС від 20 серпня 2020 року у справі № 344/20740/18 є нерелевантним, оскільки у вказаній справі мова йшла про виділення судом матеріалів кримінального провадження, а не стороною обвинувачення під час досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі надав правову оцінку тим доводам, які стосувалися прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 , а тому інші аргументи його апеляційної скарги розгляду не підлягали, оскільки стосувалися питань щодо особи, яку було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що оскаржувані ухвали місцевого та апеляційного судів постановлені відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись пунктом 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3