ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2056/25 Справа № 201/5492/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 00000288 від 27 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст.111-2 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст.111-2 КК,

за участю:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 липня 2025 року.

Суд дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України в період дії воєнного стану, за яке передбачено суворе покарання, яке не передбачає можливості звільнення від його відбуття, усвідомлення чого може спонукати обвинувачених до втечі. Також, згідно висунутого обвинувачення, обвинувачені мають зв`язки як з резидентами РФ, так і з резидентами інших країн, що здатне полегшити їх адаптацію в іншій країні і розуміння цього підвищує ризик уникнення суду обвинуваченими. Цей ризик підсилюється і воєнним станом, який введено в Україні, в умовах якого уникнути суду легше, ніж в мирний час.

Крім того, не виключений ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та ризик продовження вчинення злочину, в якому обвинувачуються ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , так як згідно обвинувачення договір, на підставі якого здійснювалась поставка ТМЦ не вичерпав своєї дії, що може спонукати обвинувачених до продовження злочину.

Таким чином, судом встановлено наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, для запобігання яким обвинуваченим слід продовжити строк тримання під вартою.

При цьому ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурором не доведений, так як докази зібрані, а вплив на невстановленого співучасника малоймовірний.

Суд також врахував особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який хворіє на гіпертонічну хворобу, відсутність у нього соціальних зв`язків, та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який хворіє на ряд хронічних хвороб, вид і перебіг яких, згідно медичних документів не свідчить, що ці хвороби є тяжкими і такими, що створюють небезпеку для життя, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, одружений, має двох неповнолітніх дітей на утриманні, працює, має стабільний прибуток, обставини злочину, в якому вони обвинувачуються, ступінь його суспільної небезпечності, та дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

В той же час суд вважає за необхідне, з урахуванням ступеню ризиків і воєнного стану, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК не визначити розмір застави.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

Захисник ОСОБА_8 ставить питання про поновлення строку апеляційного оскарження, в обґрунтування поважності причин пропуску якого зазначає, що звернувся до апеляційного суду 19.05.2025 з апеляційною скаргою, проте з технічних причин через збій в роботі інтернет до супровідного листа було прикріплено файл, який за змістом не відповідав змісту підготовленої скарги та наступного дня надіслав до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 242 240 гривень.

Зазначає, що із закінченням досудового розслідування перестали існувати ризики у вигляді можливого знищення, схову чи спотворення будь-яких речей чи документів, впливу на свідків, а ризик можливого переховування від суду можна нівелювати шляхом покладення на обвинуваченого відповідних обов`язків. Посилаючись на практику ЄСПЛ, вважає, що ризики прокурором не доведені, а пред`явлена обвинуваченому підозра є необґрунтованою. Всі твердження, що ОСОБА_9 є представником підприємств є припущенням сторони обвинувачення, яке не ґрунтується на жодному доказі у справі. Крім того, обвинувачений офіційно працевлаштований, до моменту затримання отримував офіційну заробітну плату та подавав відповідні декларації до НАЗК, має місце проживання як в Києві, так і за місцем роботи в Ужгороді, тому вважає за можливе визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді триманням під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та недоведеність стороною обвинувачення заявлених ризиків. Звертає увагу, що на теперішній час будь-які потерпілі взагалі відсутні в даному кримінальному провадженні, то ризик впливу на потерпілих та свідків є мінімальним ступеню вірогідності. Обвинувачений не зможе покинути територію України у зв`язку з забороною виїзду чоловіків. Обвинувачений має у власності нерухоме майно, постійне місце реєстрації та проживання, місце роботи, де зарекомендував себе як висококваліфікований та досвідчений працівник, є раніше не судимим та до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягався, має хронічні захворювання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. На думку захисту, обвинуваченому можливо визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені та захисники підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених у скаргах, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив відмовити в їх задоволенні.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження захисник ОСОБА_8 в обґрунтування поважності причин пропуску зазначає, що звернувся до апеляційного суду 19.05.2025 з апеляційною скаргою, проте з технічних причин через збій в роботі інтернет до супровідного листа було прикріплено файл, який за змістом не відповідав змісту підготовленої скарги та наступного дня надіслав до суду апеляційну скаргу. Також просить врахувати, що повний текст оскарженого судового рішення був оголошений тільки 15.05.2025, а апеляційна скарга в останній редакції подана 20.05.2025.

Вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду (ч. 1 ст. 117 КПК).

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання, що для підготовки обґрунтованої апеляційної скарги особа має ознайомитись з повним текстом оскарженого судового рішення і отримання повного тексту судового рішення після спливу строку апеляційного оскарження є поважною причиною, а тому такий строк підлягає поновленню.

Таким чином, враховуючи, що захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з пропуском строку апеляційного оскарження з поважних причин, пропущений строк не є значним, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що для забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення, клопотання підлягає задоволенню, а строк на подання апеляційної скарги поновленню.

Щодо доводів апеляційних скарг по суті.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

За вимогами ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисників про невмотивованість рішення суду про не визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Суд першої інстанції, продовжуючи обвинуваченим строк тримання під вартою, зазначив наступне.

Суд вважав наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК відносно обох обвинувачених, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України в період дії воєнного стану, за яке передбачено суворе покарання, яке не передбачає можливості звільнення від його відбуття, усвідомлення чого може спонукати обвинувачених до втечі. Також, згідно висунутого обвинувачення, обвинувачені мають зв`язки як з резидентами РФ, так і з резидентами інших країн, що здатне полегшити їх адаптацію в іншій країні і розуміння цього підвищує ризик уникнення суду обвинуваченими. Цей ризик підсилюється і воєнним станом, який введено в Україні, в умовах якого уникнути суду легше, ніж в мирний час.

Крім того, не виключений ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з огляду на те, що специфіка висунутого обвинувачення полягає в доведені конкретного умислу, який може бути доведений тільки специфічними засобами доказування, найважливішим з яких є показання свідків, а тому вплив на них створює небезпеку для цілісності доказів, зібраних під час досудового розслідування.

Також, існує ризик продовження вчинення злочину в якому обвинувачуються ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , так як згідно з обвинуваченням договір на підставі якого здійснювалась поставка ТМЦ не вичерпав своєї дії, що може спонукати обвинувачених до продовження злочину.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звернув увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому відносно обвинувачених може бути обрано запобіжний захід.

Також суд в ухвалі зазначив, що враховує стан здоров`я обвинувачених та міцність соціальних зв`язків, проте вважав, що суспільна небезпека в даному випадку превалює над правом обвинувачених на свободу.

В той же час суд вважав за необхідне з урахуванням ступеню ризиків і воєнного стану на підставі ч. 4 ст. 183 КПК не визначити розмір застави.

Проте з такими висновками в повній мірі не може погодитись суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

В провадження Соборного районного суду міста Дніпра надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри», у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє відповідні доводи сторони захисту.

Враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в їх перевірку та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

За змістом статей 407, 422, 422-1 КПК, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про... продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 розділу V КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами.

Суд апеляційної інстанції не входить у вирішення питання про обґрунтованість підозри, як підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з огляду на стадію кримінального провадження, оскільки наразі триває стадія судового розгляду обвинувального акта, яким пред`явлено обвинувачення.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші (ст. 368 КПК).

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що стандарт доказування обґрунтованої підозри є нижчим, ніж поза розумним сумнівом, яким керується суд під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду обвинувального акта.

Так, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 2 ст. 422-1 КПК).

Апеляційний суд зауважує на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Щодо висновків суду про доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, то апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду, що наразі існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК у виді переховування обвинувачених від суду, що обумовлено тяжкістю інкримінованого злочину, характером висунутого обвинувачення та суворістю покарання, передбаченого санкцією статті.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Разом з тим, у справі Ігнатов проти України, заява № 40583/15, рішення від 15.12.2016, ЄСПЛ зазначив, що ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою (див. Строган проти України, № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 р.).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурором не доведений, так як стадія досудового розслідування вже закінчена і докази зібрані, а вплив на невстановленого співучасника малоймовірний. Сторона обвинувачення також погодилась з такими висновками суду першої інстанції і не зверталась з апеляційною скаргою для оскарження наведених висновків.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду про доведеність ризику продовження вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК. В підтвердження наявності даного ризику, суд першої інстанції зазначив, що ризик продовження вчинення злочину в якому обвинувачуються ОСОБА_9 і ОСОБА_7 існує, так як згідно з обвинуваченням договір, на підставі якого здійснювалась поставка ТМЦ не вичерпав своєї дії, що може спонукати обвинувачених до продовження злочину.

Проте такі висновки суду першої інстанції, апеляційний суд розцінює як непереконливі, оскільки як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено низку слідчих дій та застосовано заходи забезпечення кримінального провадження, які унеможливлюють продовження кримінального правопорушення, яке вже є викритим та припиненим.

Стосовно недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленому ризику ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд зважає також на строк перебування обвинувачених під вартою, а саме ОСОБА_7 затриманий 20.06.2024, ОСОБА_9 затриманий 21.06.2024 і перебуваючи майже рік під вартою, обвинуваченим не була визначена застава як альтернатива триманню під вартою.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3 ст. 183 КПК).

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, з вищевикладених положень кримінального процесуального закону, слідує, що суд має обов`язок визначити заставу як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою і тільки за певних обставин має право не визначати заставу, тобто відступити від виконання обов`язку, передбаченого в ч. 3 ст. 183 КПК навівши переконливі мотиви, при реалізації дискреційних повноважень, в тому числі за ст. 111-2 КК, за якою висунуте обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК, апеляційний суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, враховує міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, стан здоров`я та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, зокрема відомості про ОСОБА_9 , який хворіє на гіпертонічну хворобу, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності; враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який хворіє на низку хронічних захворювань, що підтверджується медичними документами, долученими стороною захисту. Також апеляційний суд враховує наявність у нього міцних соціальних зв`язків, він одружений, має двох неповнолітніх дітей на утриманні, працює, має стабільний прибуток.

Вказані обставини знижують рівень ризику переховування від суду і його нівелювання, а також забезпечення належної процесуальної поведінки можливо шляхом визначення застави як альтернативного запобіжного заходу у відповідному розмірі.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у випадках, коли національні суди продовжували тримання заявника під вартою, посилаючись в основному на тяжкість обвинувачень та використовуючи шаблонні формулювання, навіть не розглядаючи конкретних фактів або можливості застосування альтернативних запобіжних заходів (див., наприклад рішення у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), пп. 80-81; та рішення у справі «Третьяков проти України» (Tretyakov v. Ukraine), заява № 16698/05, п. 59, від 29 вересня 2011 року).

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Обставини та характер висунутого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачення, ступінь його суспільної небезпечності та тяжкість кримінального правопорушення дають апеляційному суду підстави для виходу за межі граничного розміру застави, який з достатнім рівнем буде гарантувати належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків та зможе нівелювати встановлений ризик у виді переховування від суду з огляду на звернення застави в дохід держави у разі порушення ними покладених обов`язків.

Вирішуючи питання щодо встановлення застави, суд приймає до уваги, обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зокрема, підвищений ступінь суспільної небезпеки, злочин проти основ національної безпеки, вчиненого в умовах воєнного стану та з урахуванням змісту останнього абзацу ч. 5 ст. 182 КПК слід дійти до висновку про наявність виключного випадку, що зумовлює необхідність визначити розмір застави, вище максимального розміру, визначеного п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК та встановити заставу у розмірі 400 прожиткових мінімумів, що становить 1 211 200 грн кожному.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: (1) залишити ухвалу без змін; (2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення апеляційних скарг захисників, скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 12 липня 2025 року включно.

Визначити, що у разі внесення обвинуваченим або іншою фізичною або юридичною особою застави у розмірі 400 (чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 211 200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, обвинувачений ОСОБА_9 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин або не повідомлення про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Строк дії обов`язків встановити до 12 липня 2025 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до 12 липня 2025 року включно.

Визначити, що у разі внесення обвинуваченим або іншою фізичною або юридичною особою застави у розмірі 400 (чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 211 200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин або не повідомлення про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Строк дії обов`язків встановити до 12 липня 2025 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4