Провадження №1-кп/463/89/25
В И Р О К

іменем України

17 червня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові матеріали кримінального провадження № 0002938 від 18.10.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні якого малолітніх та неповнолітніх дітей немає, раніше судимого, востаннє ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18.03.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.190, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 2 роки 9 місяців, покарання відбув, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

його захисник-адвокат ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

І. Історія провадження.

19.12.2023 року на адресу суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002938 від 18.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 19.12.2023 року вказаний обвинувальний акт призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 06.02.2024 року призначено судовий розгляд кримінального провадження № 0002938 від 18.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Вказаний вище обвинувальний акт у відповідному кримінальному провадженні перебував в провадженні судді ОСОБА_6 ..

У зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_6 , у тривалій відпустці, з метою забезпечення розгляду справ у визначені законом строки, у відповідності до положень п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.13 Засад використання автоматизованої системи документообігу Личаківського районного суду м. Львова, справу було передано для повторного автоматизованого розподілу.

У відповідності до вимог ст.35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу було визначено суддю ОСОБА_7 , для розгляду вказаної справи.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_7 , від 07.11.2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002938 від 18.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.11.2024 року призначено справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

У період часу з 12 год. 00 хв. 17.10.2023 року по 18 год. 00 хв. 19.10.2023 року ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Лисенка, 17, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовженого Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, реалізуючи свій кримінально- протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «UP» (Underprice), червоного кольору, вартістю 7500 гривень, який належить ОСОБА_8 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим велосипедом марки «UP» (Underprice), червоного кольору, направився у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 17.10.2023 року у період часу з 15 год. 50 хв. по 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Олександра Кониського, 6, біля ліцею №21 Львівської міської ради, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовженого Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «Merida Matts J/20 (2021)», помаранчевого кольору, вартістю 7000 гривень, який належить ОСОБА_9 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим велосипедом «Merida Matts J/20 (2021)» помаранчевого кольору направився у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 18.10.2023 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Садова, 3, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовженого Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «SKOTT», темно-синього кольору, вартістю 4000 гривень, який належить ОСОБА_10 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим велосипедом «SKOTT», темно-синього кольору, направився у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, в період часу з 09 год. 00 хв. 19.10.2023 року по 11 год. 00 хв. 20.10.2023 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 84, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно- небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовженого Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, реалізуючи свій кримінально- протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «Avanti Calypso» білого кольору із надписом фіолетового кольору, вартістю 8 968 гривень, який належить ОСОБА_11 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим велосипедом марки «Avanti Calypso» білого кольору із надписом фіолетового кольору направився у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 8968 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього, 23.10.2023 року, приблизно о 11 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 84, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовженого Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком 90 діб, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, на переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед марки "Benetti Grande", ciрого кольору, вартістю 11914 гривень, який належить ОСОБА_12 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є непомітними для сторонніх осіб, із вищевказаним викраденим велосипедом "Benetti Grande" cipoго кольору направився у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 11914 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі. Надав суду відповідні показання, згідно яких підтвердив вчинення в умовах запровадженого на території України воєнного стану таємного викрадення чужого майна, належного потерпілим ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7500 гривень, ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7000 гривень, ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 гривень, ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 8968 гривень, ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 11914 гривень, за обставин викладених в обвинувальному актів, який наявний в матеріалах справи. Зазначив, що шкоду потерпілим не відшкодував.

Зазначив, що вважає недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такі ним не оспорюються.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 подали заяви про проведення судового розгляду справи відносно ОСОБА_3 , без їх участі. При призначенні покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду (т.2 а.с.7,10-12,40).

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні 30.01.2025 року, надала суду показання, згідно яких зазначила, що саме ОСОБА_3 в період часу з 09 год. 00 хв. 19.10.2023 року по 11 год. 00 хв. 20.10.2023 року, , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 84, таємно викрав належний їй велосипед марки «Avanti Calypso» білого кольору із надписом фіолетового кольору, вартістю 8 968 гривень.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні 26.02.2025 року, надала суду показання, згідно яких зазначила, що саме ОСОБА_3 18.10.2023 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Садова, 3, таємно викрав належний їй велосипед марки «SKOTT», темно-синього кольору, вартістю 4000 гривень.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_3 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України. Просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого. Не оспорив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , йому зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ІV. Мотиви суду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення, а саме: за частиною 4 статті 185 КК України відповідно до обвинувального акту згідно вимог ст.337 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку інших учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме: про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Слід зазначити, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, повинен роз`яснити їм суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України (позиція ККС ВС, висловлена у постанові від 02 лютого 2021 року, справа № 640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20).

У відповідності до сформованого об`єднаною Палатою ККС ВС в постанові від 16 вересня 2024 року, (справа № 444/870/22, Провадження № 51-2989кмо23), висновку щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК: Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково (постанова ККС ВС від 17 грудня 2020 року, справа № 426/14810/18, провадження № 51-2486км20).

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів, суд приходить до переконливого висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному є доведена повністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 .

Суд переконаний, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , правильно кваліфіковано:

-за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (вчинив крадіжку), вчинене повторно та в період дії воєнного стану;

V. Призначення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Враховується, що за ступенем тяжкості згідно положень ст.12 КК України (в редакції на час вчинення відповідного кримінального правопорушення) вчинене кримінальне правопорушення, передбачене:

-ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином;

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, є: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий, а також суд враховує матеріальне становище, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , а також факт невідшкодування обвинуваченим потерпілим збитків.

При призначенні ОСОБА_3 , виду покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.

Щодо врахування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує наступне.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Отже призначення більш м`якого покарання, ніж визначене санкцією кримінального закону, можливе лише у випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим (Постанова ККС ВС від 23 липня 2024 року, справа № 185/5957/22, провадження № 51-7771км23).

Таким чином, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Крім цього, правова конструкція частини 1 статті 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб судам в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку необхідно вмотивовано аргументувати істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування вказаної правової норми.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим (Постанова ККС ВС від 26 липня 2023 року, справа № 350/1941/19, № 51-1753 км 23).

Крім того, суд враховує, що у відповідності до сформованої в постанові ККС ВС від 23 січня 2024 року, справа № 283/2169/19, провадження № 51-5093км23 позиції, щире каяття фактично включає повне визнання собою своєї вини, врахування судом щирого каяття та визнання особою своєї вини як двох самостійних підстав, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 69 КК, є необґрунтованим.

Відтак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, а також потерпілих, які у своїх письмових заявах, поданих до судового засідання, та наданих в судовому засіданнях показаннях, зазначили про те, що у призначенні покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду, дані про особу обвинуваченого, характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, характер дій, дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України без застосування положень ст. 69 КК України.

Оскільки суд не встановив зв`язку відповідних обставин, на які покликається обвинувачений, як на підставу застосування положень ст.69 КК України (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та бажання відшкодувати шкоду) з вчиненими злочинами і їх вплив на їх тяжкість, а отже і підстав для застосування положень ст. 69 КК. Разом із тим, оцінивши наведені обставини, суд вважав за можливе призначити засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією закону.

І таке покарання, на думку суду, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 475, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема, про заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

На момент ухвалення вироку до обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 25.10.2023 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативним визначенням розміру застави. Строк тримання під вартою обраховано з моменту фактичного затримання о 12.27 год. 23.10.2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Як наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2024 року ( справа № 523/11745/22, провадження № 51-6949км 23) не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до частини 5 статті 72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк перебування під вартою в межах даного кримінального провадження у зв`язку із затриманням та застосуванням запобіжного заходу у період з 23.10.2023 17.06.2025 включно, із розрахунку одному дню позбавлення волі (тримання під вартою) відповідає один день позбавлення волі.

А тому відповідні покликання обвинуваченого щодо зарахування у строк відбуття покарання строк перебування під вартою по інших кримінальних провадженнях, по яких в тому числі по постановлено відповідного кінцевого рішення, оскільки про протилежне суд не повідомлено, суд вважає необґрунтованими.

Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався, а тому відсутні підстави для вирішення судом згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів у кримінальному проваджені необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень:

- передбачених частиною 4 статті 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 23.10.2023року, тобто з моменту його фактичного затримання, з розрахунку відповідно до ст.72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні, не заявлено.

Речовий доказ згідно постанови про визнання речовим доказом від 24.10.2023 року (т.1 а.с.75) - відеозаписи із камер відеоспостереження, розташованих у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , від 17.10.2023, записані на DVD-R диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ згідно постанови про визнання речовим доказом від 24.10.2023 року (т.1 а.с.93) відеозаписи із камер відеоспостереження, розташованих ломбарді «Ломбард Фінанс», що за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 54, від 19.10.2023, записані на DVD-R диск зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ згідно постанови про визнання речовим доказом від 24.10.2023 року (т.1 а.с.111) велосипед "Бенеті" сірого кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 повернути потерпілому ОСОБА_12 .

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

При цьому, відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя ОСОБА_1