КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 21.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місяці, із забороною ОСОБА_6 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Цією ж ухвалою зобов`язано ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокуратури та суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з

_____________________________________________________________________________

Справа № 753/3636/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2522/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

України і в`їзд в Україну.

Звільнено ОСОБА_6 з під варти в залі суду.

Строк дії ухвали визначено до 20.04.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушенні та існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, а тому підозрюваний може переховуватися з метою уникнення можливого покарання.

Також ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих з метою зміни ними своїх показань щодо обставин злочину та створення перешкоди у встановленні усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, підозрюваний за нетривалий проміжок часу вчинив 2 майнових тяжких злочини, що свідчить про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

На переконання апелянта, застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти встановленим ризикам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, в провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000714, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 19.02.2025 приблизно о 19 год 59 хв, перебуваючи неподалік будинку № 9-B по вулиці вул. Бориса Гмирі в місті Києві, зайшов до другого під`їзду, піднявся на 7 поверх та відкрито заволодів речами потерпілої ОСОБА_10 , які були у пакеті останньої, а саме: гаманцем, який матеріальної цінності не становить, банківськими картками, які матеріальної цінності не становлять, продуктами, які матеріальної цінності не становлять та грошовими коштами у сумі 4 000,00 грн.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 19.02.2025, близько 21 год 00 хв ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, станція метро «Харківська», слідував на зустріч літній жінці у підземному переході станції метро «Харківська» та в цей час у останнього виник раптовий злочинний умисел спрямований на відкрите, повторне, викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, обрав об?єктом свого злочинного посягання майно, що перебувало у потерпілої ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 128 GB» світло-блакитного кольору, вартістю 22 840,30 грн у чохлі прозорого кольору, який матеріальної цінності не становить, паспорт громадянина України та інші особисті документи потерпілої ОСОБА_11 , які матеріальної цінності не становлять та шляхом ривка із правої руки потерпілої заволодів вказаним майном.

Згідно даних протоколу затримання від 20.02.2025, цього ж дня о 09 год. 07 хв. затримано ОСОБА_6 на підставі ст. 208 КПК України.

20.02.2025 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 186 КК України; та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 186 КК України.

21.02.2025 слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 21.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місяці, із забороною ОСОБА_6 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Цією ж ухвалою зобов`язано ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокуратури та суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнено ОСОБА_6 з під варти в залі суду.

Строк дії ухвали визначено до 20.04.2025 включно.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, дійшовши висновку про недоведеність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя визнав частково доведеними наведені у клопотанні слідчого та прокурора ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків; можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зокрема, слідчий суддя, врахувавши дані про особу підозрюваного, який не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, врахувавши вік підозрюваного та позитивну характеристику останнього за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата, дійшов висновку про невисокий ступінь вірогідності існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, та вчинення іншого злочину, а також зазначив про відсутність у клопотанні слідчого переконливих доводів щодо наміру ОСОБА_6 впливати на потерпілих чи свідків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, самі по собі не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, не здатен запобігти вищевказаним ризикам.

Фактів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 з моменту повідомлення йому про підозру та застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, та спроб вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2025року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3