В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/6655/24

Провадження №1-кп/642/184/25

07 травня 2025 року

м. Харків

Холодногріський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291 від 04.08.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов?янськ Донецької області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, СПД ФОП, який офіційно зареєстрований у статусі ВПО за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

03 серпня 2024 року приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля буд. № 24 А по вул. Золочівській у місті Харкові, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин вступив у конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизився до останнього, та, перебуваючи в положенні стоячи, обличчям до обличчя, на відстані витягнутої руки, наніс один удар ОСОБА_6 кулаком правої руки, який прийшовся потерпілому в ділянку лівого ока.

Внаслідок вказаних дій потерпілому ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта №09-1255/2024 від 12.08.2024 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій навколоочній ділянці; садно у ділянці лівої носо-губної складки.

За ступенем тяжкості синець та садно викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних (відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

ІІ. Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України відповідно до обвинувального акту, а саме: спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Суд, в ході судового розгляду, відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Сторони кримінального провадження мали рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне провадження здійснювалося на засадах змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.

ІІІ. Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 16.10.2024 прокурором Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_5 , вступній промові та виступі під час дебатів.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме: спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Під час судового розгляду прокурор вважав, що стороною обвинувачення надано суду достатні та допустимі докази щодо доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до статті 91 КПК, та формування у суду внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, та оцінці кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно із статтею 94 КПК.

Прокурор зазначає, що винуватість ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо, а також показаннями потерпілого та свідків.

В судових дебатах прокурор просив: «Беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, інші встановлені відомості про обвинуваченого ОСОБА_7 , призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Цивільний позов задовольнити в межах доведеного.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , сторона обвинувачення переконана, що версію ОСОБА_7 щодо розвитку подій щодо непричетності до вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, суду слід сприймати критично, свідчення його є нічим іншим, ніж лінією захисту від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення з метою ухилитися від кримінальної відповідальності, але вона повністю спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо та показаннями потерпілого та свідків.

Зазначає, що сторона захисту жодним чином не спростовує надані докази.

ІV. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та сторони захисту.

Правова позиція сторони захисту відображена, зокрема, у вступній промові, усних показаннях обвинуваченого та виступах під час дебатів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України не визнав повністю та зазначив, що потерпілий його обмовляє, не погоджуючись з його активною позицією. На його думку, жодного належного доказу його винуватості прокурором надано не було. Вважає, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені невідомими особами, а не ним. Потерпілий з родиною намагаються безпідставно збагатитися шляхом подання цивільного позову у даному кримінальному провадженні. Цивільний позов не визнає в повному обсязі.

В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що 03 серпня 2024 біля 16-00 години вони з дружиною виїжджали з імпровізованої парковки біля будинку, де вони мешкають зв адресою: АДРЕСА_3 , та почали рух в бік проїзної частини дороги, рухаючись на автомобілі по прибудинковій території (по даній дорозі рухаються службові автомобілі, які обслуговують будинок, автомобілі, які привозять товар до магазинів та жителі будинку). За кермом була дружина ОСОБА_10 , а обвинувачений був в якості пасажира. Побачили, що попереду посеред дороги йде чоловік з неповнолітньою дитиною та розмовляє по телефону, внаслідок чого дружина зупинила автомобіль. Дитина одразу відійшла в бік дороги, а чоловік розмовляв по телефону та не відходив з дороги, внаслідок чого автомобіль не мав можливості проїхати. Дружина зробила один сигнал, щоб попередити, що рухається автомобіль, на що у відповідь чоловік ( ОСОБА_6 ) почав висловлюватися нецензурною лайкою в бік водія, кричав. Обвинувачений зробив спочатку ОСОБА_6 зауваження через вікно, щоб останній відійшов з дороги та не ображав дружину. Але потерпілий залишився посеред дороги та ще бурхливіше почав кричати та ображати нас. Тоді вже ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, став напроти потерпілого обличчям до обличчя на відстані витягнутої руки, але потерпілий продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, був дуже агресивний, розлючений, не реагував на зауваження, кричав та не відходив з дороги, внаслідок чого автомобіль не міг проїхати. Обвинувачений ОСОБА_7 лівою рукою взяв за рюкзак потерпілого, який був у нього на спині та відтягнув ОСОБА_6 на 2-3 метри на край дороги, махнув дружині рукою, щоб вона проїжджала. Потерпілого не бив взагалі, тільки пересунув на край дороги. Дитині взагалі не спричинив жодних дій. Після того як дружина проїхала вперед, обвинувачений сів в автомобіль та поїхав. Чи були на обличчі у потерпілого якісь тілесні ушкодження, він не пам`ятає. Вважає, що свідки обмовляють обвинуваченого, а всі докази, зібрані органом досудового розслідування є неналежними. Просив суд його виправдати. Цивільний позов не визнає, просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Разом з цим, позицію обвинуваченого під час розгляду обвинувального акту суд розцінює як захисну та таку, що має на меті уникнення відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення та є неправдивою.

При цьому жодні докази стороною захисту під час судового розгляду не надавалися, клопотань про дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило.

Позиція сторони захисту полягала у твердженнях про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні дій, передбачених ч.1 ст.125 КК України з огляду на те, що докази сторони обвинувачення не підтверджують обставини, про які зазначено в обвинувальному акті.

В судових дебатах сторона захисту - адвокат ОСОБА_8 просив визнати невинним ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та виправдати його у зв`язку із тим, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним вказаного кримінального проступку. В задоволенні цивільного позову відмовити в повному обсязі.

V. Позиція потерпілого

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що раніше не був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7

03 серпня 2024 біля 16-00 години він разом з сином ОСОБА_11 , 2010 року народження, перебуваючи на пішохідній зоні біля дитячого садочка за адресою: м.Харків, вул.Золочівська, 24 А, йшли до аптеки. Почули, що позаду хтось сигналить, злякався, озирнувся та побачив, що по пішохідній зоні рухається легковий автомобіль Ніссан Жук білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль зупинився десь за 5 метрів від них, ОСОБА_6 обурився, що автомобіль рухається там, де ходять люди, грають діти (поряд дитячий майданчик та садочок), тому в грубій формі спитав, чому він їде по дорожчі, де пересуваються пішоходи, його це обурило. Обвинувачений ОСОБА_7 перебував на пасажирському місці в автомобілі, почав махати руками, щоб ми відійшли з дороги та надали можливість проїхати автомобілю. Потерпілий почав пояснювати, що тут не можна пересуватися на автомобілі, що це дорога для пішоходів, на що обвинувачений вийшов з автомобіля та почав сваритися, ображав нецензурною лайкою, схопив за рюкзак та відтягнув на інший бік дороги, вдарив в ділянку лівого ока. Удар був кулаком, цілеспрямований. Потерпілий не намагався вдарити. Зазначив, що він є спокійною людиною, агресії не виявляє.

Потерпілий просив зачекати, бо збирався викликати поліцію, на що обвинувачений не відреагував та поїхав з місця пригоди. Але він встиг сфотографувати автомобіль, в якому пересувався обвинувачений. Вся подія відбувалася на очах у малолітньої дитини, син дуже злякався. Обвинувачений також замахувався на дитину, після чого син почав скаржитися на поганий сон, хвилювався.

Потерпілий одразу викликав швидку допомогу та поліцію, які приїхали дуже швидко. Лікар швидкої його оглянув, склав відповідні документи. Жінки, які перебували на дитячому майданчику, також намагалися надати йому необхідну допомогу.

За час досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачений жодного разу не попросив вибачення, не намагався компенсувати медичні витрати, відшкодувати шкоду, яку він спричинив. Вважає, що обвинуваченим спричинена йому матеріальна шкода в розмірі 28 287,99 грн. та моральна шкода в розмірі 30 000 грн., про що ним подано позовну заяву, яку він просить суд задовольнити.

VІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд, у відповідності до ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з приписів ст.373 ч.3 КПК України, відповідно до яких, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини, прийшов до висновку, що обставини обвинувачення ОСОБА_7 , викладені у обвинувальному акті, відповідно до критерію "поза розумними сумнівами" знайшли об`єктивне підтвердження, його винність в інкримінованому проступку повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

VІ .І. Показання .

На підтвердження вини ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано докази, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, такі містяться у матеріалах кримінального провадження та за переконанням сторони обвинувачення доводять вину ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному проступку.

Зокрема, показами свідків, які допитані безпосередньо у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведені до присяги (Т.1 а.с. 125-126, 127-128, 129-130 матеріалів кримінального провадження).

Так, неповнолітній свідок ОСОБА_13 , 2010 року народження, який був допитаний в присутності законного представника - матері ОСОБА_14 , пояснив суду, що в серпні 2024 року, (точну дату не пам`ятає), біля 16-17 години, він з татом ОСОБА_6 йшли по тротуарній дорожці до аптеки забрати ліки, тато розмовляв по телефону. Про тротуару їхав автомобіль, який був припаркований в зеленій зоні (на газоні) біля магазину. За кермом автомобіля була жінка, поруч сидів чоловік з короткою стрижкою, високий, повної статури (впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 ). Автомобіль видав сигнал, тато некультурно висловився на адресу водія, тому що автомобіль рухався по дорозі, де пересуваються пішоходи. Потім вийшов з автомобіля агресивний пасажир та став перед батьком, це був ОСОБА_7 . Спочатку розмовляли дуже голосно, він щось казав про правила дорожнього руху, відтягнув батька за рюкзак до кінця тротуару, потім чоловік вдарив батька кулаком в область ока, в яку сторону не пам`ятає. Обвинувачений також підходив і до свідка, свідок дуже злякався, бо ОСОБА_7 поводив себе неадекватно. Батько не бив обвинуваченого, він був спокійний. Поруч були інші люди, які підходили і питали, що трапилося. Тато викликав швидку і поліцію. Свідок зробив фото автомобіля, коли вже обвинувачений від`їзжав з місця події. Конфлікт виник після того, як батько не відійшов з тротуару, щоб проїхав автомобіль та висловився нецензурною лайкою в бік водія. Свідок не звертався за допомогою до лікарів. Швидка допомога приїхала приблизно через 5-15 хвилин, посадили тата в автомобіль швидкої допомоги, де він перебував близько 10 хвилин, попросили води. На наступний день у батька був синець під оком і він вимушений був звернутися до лікаря.

Свідок ОСОБА_15 пояснила в судовому засіданні, що працює продавцем в магазині «Кисет», тому вся подія проходила у неї на очах, почула крики, вийшла на вулицю, побачила як ОСОБА_7 кричить, штовхає потерпілого в плече, по голові відпускає ляпаси, від чого ОСОБА_6 впав на сина і вони вдарилися в будівлю «Кисету». Потім потерпілий знову встав на тротуар, а ОСОБА_7 взяв його за шлейки на рюкзаці, підняв потерпілого, перетягнув на бік тротуару та вдарив по обличчю. Це був кінець літа 2024, дату не пам`ятає, всі події були на тротуарі, де не можна їздити на машинах, там тільки люди ходять. Машина стояла на тротуарі неподалік магазину, де вона працює. Причину конфлікту не знає, але зазначила, що ОСОБА_7 вдарив потерпілого при синові. Потім бачила, як під`їхала швидка допомога та поліція.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що є дружиною обвинуваченого. Під час подій була за кермом автомобіля, виїхала з майданчику, де всі автомобілі паркуються (при дитячому садочку), їхала по тротуарній доріжці, бордюрів на ній не має, потім побачила, що йдуть люди, десь за 5 метрів до них посигналила, щоб вони відійшли і машина змогла проїхати. Чоловік розвернувся та нецензурною лайкою в її бік почав висловлюватися, що не можна їздити по тротуару. ОСОБА_7 через відкрите вікно з пасажирського місця попередив ОСОБА_6 , що не потрібно висловлюватися нецензурною лайкою в бік жінки, почалася словесна перепалка між чоловіками. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, взяв за рюкзак потерпілого та пересунув його на інший бік дороги, щоб машина змогла проїхати. На тротуарі, по якому вона пересувалася на автомобілі, не було жодних дорожніх знаків щодо заборон пересуватися по ній. Потерпілий їй не погрожував, тільки не дозволяв проїхати, стояв посеред дороги. Сам момент удару вона не бачила, так як слідкувала за дорогою.

Свідок ОСОБА_16 , який є парамедиком та працює в швидкій невідкладній допомозі, пояснив в судовому засіданні, що обвинуваченого не бачив, не знайомий з ним. Потерпілому ОСОБА_6 надавав медичну допомогу під час виклику в кінці серпня 2024 року, точну дату не пам`ятає. Пояснив, що коли вони приїхали на виклик, син провів їх до потерпілого, який сидів на лавочці. Потерпілого доставили в автомобіль швидкої допомоги, оглянули, опросили, надали допомогу, спостерігався забій під оком зліва, гіперемія, набряк, почервоніння, біль при пальпації, дали знеболюючий препарат, від госпіталізації потерпілий відмовився. Особисто заповнював карту виїзду за адресою: м.Харків, вул.Золочівська, 22, біля магазину «Кисет». Поліція також приїхала на виклик.

Щодо допиту свідків суд зазначає, що свідки були допитаними відповідно до вимог ст. 352 КПК України, попереджені за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, приведені до присяги.

VІ.ІІ. Письмові докази.

З метою обґрунтування обвинувачення сторона обвинувачення посилалась на наступні письмові докази, які були досліджені та оцінка яких була надана судом, зокрема:

- витяг з ЄРДР від 04.08.2024, відповідно якого порушено кримінальне провадження №0000291 за ст. 125 ч. 1 КК України: 03.08.2024 до ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а.с. 138);

- згідно рапорту помічника чергового ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харкіівській області ОСОБА_17 , 03.08.2024 о 16:03 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 03.08.2024 о 16:03 за адресою: Холодногірський район м. Харків, вулиця Золочівська буд.26, заявник повідомив, що щойно невідомий чоловік напав на нього та вдарив по голові, потім сів у авто Нісан Жук НОМЕР_1 та поїхав в бік Сумської траси, рекомендовано 103. Заявник: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прибувши на місце виклику було виявлено заявника, який повідомив, що невідомі на авто Нісан Жук днз НОМЕР_8 пересувалися по пішохідній зоні, водій почав сигналити ОСОБА_6 , а потім пасажир вибіг та почав його бити по голові (Т.1 а.с.139);

- згідно заяви ОСОБА_6 від 03.08.2024, яка складена власноруч, останній просить органи внутрішніх справи прийняти відповідні заходи щодо неправомірних дій відносно невідомого чоловіка, який був пасажиром у автомобілі Nissan Juke НОМЕР_2 , та 03.08.2024 пересуваючись по пішохідній зоні, вдарив його по голові та поїхав в невідомому напрямку, швидку допомогу викликав самостійно (Т. 1 а.с. 140);

- відповідно консультативного висновку лікаря спеціаліста від 04.08.2024 ОСОБА_6 оглянутий хірургом, діагноз забій м`якої тканини обличчя ліворуч, рекомендації: амбулаторне спостереження, консультація нейрохірурга та офтальмолога (Т.1 а.с.141);

- згідно довідки КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 14 ім.проф.Л.Л.Гіршмана» від 04.08.2024, ОСОБА_6 звертався до лікаря, діагноз контузія очного яблука зліва (Т.1 а.с.142);

- відповідно довідки КНП «Міська лікарня № 3» Харківської міської ради від 08.08.2024, у пацієнта ОСОБА_6 спостерігається параорбітальна гематома, контузія лівого ока (Т.1 а.с.143);

- згідно висновку експерта відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_18 №09-1212/2024 від 05.08.2024 встановлено, що у гр. ОСОБА_6 мають місце наступні тілесні ушкодження:

??- синець у лівій навколоочній ділянці;

??- садно у ділянці лівої носо-губної складки.

Дані ушкодження утворились від дії тупого твердого предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синець - за механізмом удару або удару-стиснення, садно - за механізмом тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані у строк вказаний у постанові. За ступенем тяжкості синець та садно викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (відповідно до п.п 2.3.2. «б», , 2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) (Т. 1 а.с. 144);

- постановою дізнавача СД відділу поліції №2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 від 04.08.2024 в рамках кримінального провадження №0000291 від «04» серпня 2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України залучено законного представника ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для здійснення захисту прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1 а.с. 145);

- відповідно заяви неповнолітнього ОСОБА_13 від 04.078.2024, останній в присутності законного представника надав добровільну згоду на огляд свого мобільного телефону «Samsung S21» IMEI 1 НОМЕР_3 , IMEI 2 НОМЕР_4 моб.тел. НОМЕР_5 (Т.1 а.с.146);

- згідно протоколу огляду предмету від 04.08.2024, дізнавач СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 , в присутності законного представника ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , провів огляд предмету: мобільний телефон "Samsung S21", який надав ОСОБА_13 та встановив, що «Samsung S21», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , моб.тел. НОМЕР_5 , у корпусі чорного кольору в робочому стані (перевірено шляхом вмикання та використання). На панелі задач, ОСОБА_13 увімкнув застосунок Галерея, при вході в застосунок наявні фото автомобіля Ніссан Жук, д.н.з. НОМЕР_1 та пасажира (ілюстративний матеріал з застосунку Галерея до протоколу огляду предмету) (Т. 1 а.с. 147-150);

- постановою дізнавача СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 від 08.08.2024 уточнено адресу місця події: АДРЕСА_3 замість невірно зазначеної потерпілим адреси: м. Харків, вул. Борзенка, біля буд. №24 А, (Т. 1 а.с. 151);

- згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.08.2024, який проводився на території ХОБСМЕ за адресою: м.Харків, вул.Дмитрівська, 14, дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 за участю потерпілого ОСОБА_6 , спеціаліста ОСОБА_18 , статиста ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з використанням фотоапарату мобільного телефону "Iphone 13" 128GB, з дотриманням вимог ст.ст.104, 223,240 КПК України, проведено слідчий експеримент з метою уточнення та перевірки відомостей, а саме: 03.08.2024 за адресою: м. Харків, вул.Золочівська, біля буд. №24 А, гр. ОСОБА_6 нанесено тілесні ушкодження та встановлено, що перебуваючи у положенні стоячи, обличчям до обличчя, пасажир автомобіля наніс потерпілому один удар кулаком правої руки, який прийшовся у ділянку лівого ока. Додано ілюстративний матеріал (Т. 1 а.с.152-156);

- висновком експерта №09-1255/2024 від 12.08.2024 встановлено, що у гр. ОСОБА_6 мають місце наступні тілесні ушкодження:

??- синець у лівій навколоочній ділянці;

??- садно у ділянці лівої носо-губної складки.

Дані ушкодження утворились від дії тупого твердого предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синець - за механізмом удару або удару-стиснення, садно - за механізмом тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані у строк вказаний у постанові.

За ступенем тяжкості синець та садно викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (відповідно до п.п. 2.3.2.«б», 2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Показання гр. ОСОБА_6 , що викладені у «Протоколі проведення слідчого експерименту» від 09 серпня 2024, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у нього тілесних ушкоджень (Т. 1 а.с. 157-158);

- відповідно довідки КНПХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 29.08.2024 № 01-1522/П підтверджено, що 03.08.2024 службою ЕМД було прийнято виклик за адресою: м.Харків, вул.Золочівська, 23 до ОСОБА_6 .. Виклик обслуговувала бригада НОМЕР_6 у складі: фельдшера ОСОБА_16 , сестри медичної ОСОБА_23 , водія ОСОБА_24 , надано аудіозапис виклику на електронному носії інформації типу USB - накопичувача (флеш-карти) (Т.1 а.с.159-160);

- згідно протоколу огляду предметів від 30.08.2024, дізнавач СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 провела огляд предмету - оптичного носія (лазерного диска) у кількості одна штука з цифровим аудіоповідомленням, наданим КНП ХОР «ЦЕМД та МК» та встановила, що на диску мається файл «1486-п», тип файлу - wav, розмір файлу - 0,99 МБ тривалість - 00:01:05. Відтворено аудіозапис, на якому зафіксовано телефонну розмову (кількість співрозмовників - 2: оператор «105» - жінка; чоловік, що викликає), в ході якої оператору «103» надходить виклик від чоловіка з абонентським номером НОМЕР_7 , який повідомляє про те, що по вулиці Золочівській, 26, в м.Харкові йому були заподіяні тілесні ушкодження. Додано додаток до протоколу огляду предметів від 30.08.2024 - DVD диск 77202 (Т. 1 а.с. 161-162);

- постановою дізнавача СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 від 30.08.2024 визнано електронний носій «DVD-R» серійний номер 77202 - речовим доказом по кримінальному провадженню №0000291 від 04.08.2024 року (Т.1 а.с. 163);

- відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.09.2024, який проводився за адресою: м. Харків, вул.Золочівська, біля буд. №24 А, дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 за участю потерпілого ОСОБА_6 , статиста ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , з використанням фотоапарату мобільного телефону "Iphone 13" 128GB, з дотриманням вимог ст.ст.104, 223,240 КПК України, з метою уточнення та перевірки відомостей, а саме: 03.08.2024 за адресою: м.Харків, вул.Золочівська, біля буд. №24 А, гр. ОСОБА_6 нанесено тілесні ушкодження та встановлено, що перебуваючи разом з сином на тротуарі біля магазину «Кисет», потерпілий почув звуковий сигнал автомобіля, який рухався за ним на відстані 2 м. За кермом автомобіля сиділа жінка, а поруч - на пасажирському сидінні - чоловік. Чоловік вийшов з автомобіля та почав скорочувати відстань з потерпілим. Далі, перебуваючи в положенні стоячи, обличчям до обличчя, на відстані витягнутої руки, пасажир автомобіля почав штовхати потерпілого в сторону магазину «Кисет» та наніс потерпілому один удар кулаком правої руки, який прийшовся у ділянку лівого ока. Далі, перебуваючи в цьому ж положенні, чоловік схопив потерпілого за ручку рюкзака та відштовхнув в сторону овочевого кіоску. Після чого чоловік сів у автівку та поїхав. Додано ілюстративний матеріал (Т.1 а.с.164-169);

- фактичними даними, які відображені у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2024 та у додатку до протоколу, підтверджується, що потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох осіб впізнав ОСОБА_7 , як особу, який спричинив йому тілесні ушкодження 03.08.2024, чоловіка на фото №2, який 03.08.2024 (Т. 1 а.с. 170-174).

Вказана слідча дія проводилася дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 за участю двох понятих - ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , до впізнання пред`являлися чотири особи чоловічої статі, які не мали істотних відмінностей у віці, зовнішності чи одязі.

Всі учасники слідчої дії підписали протокол без зауважень чи доповнень, будь-яких заперечень щодо порядку проведення слідчої дії не висловлювали, що підтверджується змістом протоколу від 11.10.2024.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що при проведенні слідчої дії він впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який того дня спричинив йому тілесні ушкодження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слідча дія - пред`явлення особи для впізнання проведено слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.10.2024 є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

- згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.10.2024 та ілюстративного матеріалу до вказаного протоколу, який проведено дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 за участю свідка ОСОБА_15 , в присутності понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 з використанням фотоапарату мобільного телефону "Iphone 13" 128GB, в ході якого було встановлено, що перебуваючи навпроти магазину "Кісет" свідок бачила, як потерпілий йшов по тротуару разом зі своїм сином. Позаду них стояв автомобіль білого кольору, з якого вийшов пасажир та рухався в сторону потерпілого, кричав на нього. Після цього пасажир авто наніс потерпілому два удари по голові, далі, продовжуючи на нього кричати, почав трясти потерпілого за одяг та штовхати в сторону магазину "Кисет". Пасажир авто штовхнув лівою рукою у праве плече потерпілого, потерпілий почав падати на свого сина, а останній від поштовху сперся на магазин «Кисет». Після чого пасажир автомобіля схопив потерпілого ра ручку рюкзака, який був одягнутий на ньому, та відштовхнув з силою в сторону магазина «Кисет». Потерпілий почав кричати, що буде викликати поліцію, на що пасажир авто відповів, що йому байдуже, сів у авто та поїхав (Т.1 а.с. 174-181);

- фактичними даними, які відображені у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.10.2024 та у додатку до протоколу, підтверджується, що свідок ОСОБА_15 впізнає чоловіка на фото №3, який 03.08.2024 спричинив потерпілому тілесні ушкодження (Т. 1 а.с. 182-185)

Вказана слідча дія проводилася дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 за участю двох понятих - ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , до впізнання пред`являлися чотири особи чоловічої статі, які не мали істотних відмінностей у віці, зовнішності чи одязі.

Всі учасники слідчої дії підписали протокол без зауважень чи доповнень, будь-яких заперечень щодо порядку проведення слідчої дії не висловлювали, що підтверджується змістом протоколу від 15.10.2024.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 підтвердила, що при проведенні слідчої дії вона впізнала ОСОБА_7 як чоловіка, який того дня спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слідча дія - пред`явлення особи для впізнання проведено слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2024 є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його покази повністю спростовуються показаннями потерпілого та показаннями допитаних свідків, а також сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд враховує, що у обвинуваченого ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_6 раніше не було неприязних стосунків, тому підстав для обмови обвинуваченого у потерпілого немає.

Крім цього, покази потерпілого ОСОБА_6 загалом узгоджуються із дослідженими висновком експерта та протоколами слідчих експериментів, які були досліджені в ході судового розгляду, у зв`язку з чим показання потерпілого ОСОБА_6 суд вважає достовірними та правдивими.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, надав послідовні показання, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього кримінального правопорушення не ґрунтуються тільки на показаннях потерпілого ОСОБА_6 , оскільки його винуватість доводиться іншими об`єктивними доказами у кримінальному провадженні.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями потерпілого та свідків, а також сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні.

Версія обвинуваченого про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень іншою невідомою особою, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується вищевказаними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких розкрито вище.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

VІІ. Висновки суду

З огляду на викладене, суд критично відноситься до показань обвинуваченого щодо оговорювання його потерпілим та свідками, оскільки вважає, що так побудована лінія захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за інкримінований кримінальний проступок та є неправдивою.

Суд зазначає, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, а навпаки спростовується дослідженими в судовому засіданні як письмовими доказами, так і показами потерпілого та свідків, які є послідовними та узгодженими між собою.

При цьому жодні докази стороною захисту під час судового розгляду не надавалися, клопотань про дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило.

Суд не вбачає жодних підстав для визнання показань потерпілого надуманими, неправдивими чи неналежними.

Отже, оцінюючи доводи сторони обвинувачення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд враховує наступне.

По-перше, суд вважає за необхідне зазначити, що всі вищеперераховані докази щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку зібрані стороною обвинувачення з дотриманням вимог КПК України.

По-друге, суд вважає, що конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального проступку, а саме, спосіб нанесення тілесного ушкодження потерпілому, локалізація ушкоджень, характер утворення тілесних ушкоджень, - переконливо свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх протиправних дій.

На підтвердження зазначеного свідчать покази потерпілого ОСОБА_6 , який чітко вказав на обвинуваченого, як на особу, що спричинила йому тілесні ушкодження. При цьому, суд вважає його свідчення послідовними та такими, що повністю узгоджуються з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи (відео-та письмовими доказами).

Наслідки нанесеного удару потерпілому підтверджуються медичними документами та висновками експертизи. Ці висновки здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, в повній мірі аргументовані та не викликають сумнів у їх достовірності, правильності та повноті.

Крім того, даних, які свідчили б про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від дій інших осіб, - судом не встановлено.

Наявність медичної документації в матеріалах кримінального провадження підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинуваченого та ушкодженням здоров`я потерпілого, що в свою чергу, спростовує твердження сторони захисту, що потерпілий та свідки обмовили ОСОБА_7 ..

VІІІ. Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Враховуючи викладене вище та наведені стороною захисту доводи спростовуються доказами, які є належними, допустимими, та які оцінено судом з точки зору достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, та які, з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_7 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, розглядаючи кримінальне провадження з дотриманням положень ст.337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено, дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені безпосередньо досліджені докази, вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме: умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Постановляючи вирок, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін кримінального провадження на наступне.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що такі стандарти дотримано. Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною кримінального провадження.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

ІХ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має вищу освіту, одружений, на утриманні у нього перебуває малолітня дитина - ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, є ФОП, має постійне місце проживання, є внутрішньо переміщеною особою, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Х. Мотиви суду при призначенні покарання

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії кримінальних проступків, конкретні його обставини, особу винного, який раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та обирає йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 2 лютого 2021 року у справі № 361/7311/19.

ХІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час судового розгляду не обирався і підстав для його обрання на даний час суд не вбачає.

Під час розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 було подано до суду цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначено, що йому спричинено матеріальні збитки у загальному розмірі 28 577,60 грн., які складаються з: 280 грн.- кошти на обстеження зору внаслідок спричинення тілесних ушкоджень; 8 287,99 грн. - вартість транспортних витрат, які потерпілий був змушений нести у зв`язку з поїздками до лікарів та на проведення слідчих дій; 20 000 - кошти, які перераховані синові на проходження обстежень за місцем його перебування.

Також потерпілий зазначає, що діями ОСОБА_7 йому та його сім`ї спричинена також моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 30 000 грн. Потерпілий вказав, що він займає керівну посаду на підприємстві, але у зв`язку з тілесними ушкодженнями на його обличчі, він деякий час не міг бути присутнім на нарадах та на робочому місці, порушено нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та витрачати час на лікування, також була нанесена психічна травма синові, шкода його репутації, душевні страждання тощо.

16 грудня 2024 до суду від представника цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

В судовому засіданні потерпілий просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Прокурор просив суд задовольнити позовні вимоги в межах доведеного.

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні цивільного позову за безпідставністю вимог.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши доводи сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Виходячи з цього особливої уваги потребує аналіз злочинів проти найцінніших людських благ життя та здоров`я, оскільки в кримінально-правовому аспекті ці посягання визнаються одними з найнебезпечніших

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Положення частини 5 статті 128 КПК передбачають, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судовим розглядом встановлено факт заподіяння дійсної, реальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 протиправними діями обвинуваченого, а саме, йому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що підтверджується вищевказаними у вироку письмовими доказами. Тобто між подією кримінального правопорушення та заподіяною потерпілому шкодою встановлений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Потерпілим надано суду докази звернення до офтальмолога у зв`язку з параорбітальною гематомою, контузією лівого ока, про що свідчить копія висновку лікаря Ай-Кью Клінік та квитанція про сплату послуг у розмірі 280 грн. (а.с.63).

При цьому, жодних належних та допустимих доказів оплати транспортних витрат та доказів оплати на обстеження дитини в розмірі 20 000 грн. суду надано не було. Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджено неповнолітнім сином потерпілого - ОСОБА_33 в присутності законного представник, що останньому не спричинено жодних тілесних ушкоджень або моральної травми, до психолога він не звертався.

Додані цивільним позивачем квитанції щодо переводу грошових коштів родині, квитанції про заправку транспортного засобу, роздруковані маршрути поїздок не мають відношення до спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, не підтверджують безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наслідками у вигляді легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 280 грн., а в іншій частині - слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Також цивільний позивач зазначає, що внаслідок дій обвинуваченого він ніс моральні страждання, так як події відбувалися в присутності неповнолітньої дитини, якому була нанесена психічна травма, крім того у зв`язку з тілесними ушкодженнями на його обличчі, він деякий час не міг бути присутнім на нарадах та на робочому місці, порушено нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та витрачати час на лікування.

Крім того, в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений жодними діями навіть не намагався йому відшкодувати спричинену шкоду або вибачитися.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останньому був спричинений фізичний біль та страждання у момент заподіяння тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого на певний час у потерпілого змінився звичний уклад життя потерпілого, оскільки він намагався поновити свої порушенні права, його життя у вказаний період було переповненим негативними емоціями, психічними переживанням.

Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін в організації життя, основоположних засад виваженості і справедливості, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілого 2 000 грн. Саме така сума відшкодування, на думку суду, буде еквівалентна завданим йому моральним стражданням внаслідок фізичного болю та вимушених змін у зв`язку з нетривалим лікуванням.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 280 (двісті вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Речовий доказ по справі:

- електронний носій DVD-R, серійний номер 77202, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000291 від 04.08.2024, після набрання вироком законної сили - зберігати в матеріалах кримінальної справи;

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногріський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_34