У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року селище Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Близнюки Харківської області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лозова Харківської області, українки, громадянки України, працюючої лікарем-невропатологом, завідуючою реабілітаційного відділення КП «Близнюківська ЦРЛ» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, одруженої, зареєстрованої мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 354, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України;

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 354, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

14 квітня 2025 року між прокурором Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Прокурор у судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості та просив суд її затвердити.

У судовому засіданні обвинувачена та її захисник підтримали укладену угоду про визнання винуватості та просили затвердити вказану угоду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, її захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Із змісту ч. 2, ч. 7 ст. 474 КПК України вбачається, що розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

У разі незгоди однієї із сторін із продовженням судового провадження у загальному порядку досудове розслідування продовжується в загальному порядку.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Виходячи із змісту даної угоди, обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, погодилася на призначення узгодженого покарання, отримала роз`яснення наслідків укладення та затвердження угоди, що передбачені ст. 473 КПК України, та наслідків невиконання угоди. Згідно угоди сторони погодилися на призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 354 КК України у виді штрафу у розмірі 750 (сімсот п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 12750 грн (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень); за ч. 3 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн (двісті п`ятдесят п`ять тисяч гривень) та є не меншим ніж сума отриманої неправомірної вигоди, яка складає 182000 грн (сто вісімдесят дві тисячі гривень), із застосуванням ст. 69 КК України; за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді штрафу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн (двісті п`ятдесят п`ять тисяч гривень) та є не меншим ніж сума отриманої неправомірної вигоди, яка складає 182000 грн (сто вісімдесят дві тисячі гривень).

Таким чином, сторони узгодили обвинуваченій більш м`яке основне покарання, ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 358 КК України, однак суд не вбачає підстав для застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки, це не відповідає вимогам ст. 69, 69-1, 66 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України.

Так, статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Хоча у виключних випадках кримінальний закон і передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, проте лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Так під час підготовчого засідання обвинувачена повідомила, що визнає вину та щиро розкаюється.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлювався про те, що щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (до прикладу, постанова Верховного Суду від 9 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Як було встановлено в підготовчому судовому засіданні з обвинувального акту, що під час досудового розслідування, не було встановлено всіх осіб причетних до скоєння вказаних кримінальних правопорушень, а отже і відсутній факт щирого каяття, повного визнання вини та правдивої розповіді про всі відомі ОСОБА_4 обставини вчинених кримінальних правопорушень з огляду на вказані факти.

Наведені обставини не можуть свідчити про її щире каяття, чи активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, підставою для застосування ст. 69 КК України в угоді зазначені: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування суми отриманої неправомірної вигоди, перебування в стані вагітності, викриття інших співучасників кримінального правопорушення.

Між тим, вказані доводи, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, викриття інших співучасників кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки зазначені в обвинувальному акті обставини справи цьому суперечать, про що судом зазначено вище. Також відшкодування суми отриманої неправомірної вигоди та перебування в стані вагітності документально не підтверджені.

Санкція ч. 3 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді обмеження або позбавлення волі до 5 років.

Суд вважає, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості не в повній мірі врахував вище перелічені обставини, характер і тяжкість обвинувачення.

Тому узгоджене прокурором покарання обвинуваченій згідно з умовами угоди не відповідає інтересам суспільства.

За таких обставин, суд відмовляє у затвердженні поданої угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою від 14 квітня 2025 року на підставі вимог п.п.1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 316, 369, 369, 468, 469, 474 КПК України, суд

у х в а л и в:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 14.04.2025 по кримінальному провадженню №0000122, укладену між прокурором Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1