Справа № 166/1871/24 Провадження №11-кп/802/346/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000360 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Заболоття, Ратнівського району Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

за ч.2 ст.307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю ОСОБА_8 ..

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.10.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі..

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він всупереч вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, весною 2024 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, здійснив незаконний посів та вирощування невстановленої кількості рослин конопель у парнику поблизу літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 , чим незаконно придбав, які в подальшому шляхом подрібнення та висушування в серпні 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, в приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання, виготовив наркотичний засіб - канабіс, обіг якого обмежено на підставі Списку № 1 Таблиці II Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, який залишив зберігатися в приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання, з метою збуту.

Продовжуючи свій злочинний умисел на збут наркотичних засобів, ОСОБА_8 , 13.09.2024 близько 13 год 50 хв, діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні літньої кухні, збув ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), який залучався працівниками поліції до проведення оперативної закупки на підставі Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, згорток паперу, в якому містилась зелена речовина рослинного походження, яка згідно з висновком експерта від 16.09.2024 № СЕ-19/103-24/12191-НЗПРАП, являє собою наркотичний засіб, обіг якого обмежено на території України - канабіс, маса якого (у перерахунку на висушену речовину) становить 1,35 г, за ціною 600 грн, отримавши від ОСОБА_9 три купюри по 200 грн, із серійними номерами СА 8468057, СБ 0355655 та ХБ 8980563.

Тим самим, ОСОБА_8 , незаконно збув наркотичний засіб - канабіс ОСОБА_9 , який він 13.09.2024 близько 14 год 02 хв того ж дня видав працівникам поліції.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, 05.10.2024 близько 09 год 35 хв, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні літньої кухні, повторно збув ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), який залучався працівниками поліції до проведення оперативної закупки на підставі Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, прозорий полімерний пакет, в якому містилась зелена речовина рослинного походження, яка згідно з висновком експерта від 11.10.2024 № СЕ-19/103-24/13196-НЗПРАП, являє собою наркотичний засіб, обіг якого обмежено на території України - канабіс, маса якого (у перерахунку на висушену речовину) становить 9,2655 г, яку незаконно зберігав в приміщенні літньої кухні за місцем проживання з серпня 2024 року, за ціною 1000 грн, отримавши від ОСОБА_9 чотири купюри по 200 грн, із серійними номерами ГЕ 6341642, ВД 8762797, ЄИ 8083060, БП 1930143 та дві купюри по 100 грн, із серійними номерами ЕЕ 7546261 та ЗВ 4710163.

Тим самим, ОСОБА_8 , повторно незаконно збув наркотичний засіб - канабіс, ОСОБА_9 , який він 05.10.2024 близько 09 год 47 хв того ж дня видав працівникам поліції.

Окрім цього, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення, 31.10.2024 близько 13 год 59 хв, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні літньої кухні, повторно збув ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), який залучався працівниками поліції до проведення оперативної закупки на підставі Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, поліетиленовий пакет, в якому містилась зелена речовина рослинного походження, яка згідно з висновком експерта від 01.11.2024 № СЕ-19/103-24/14419-НЗПРАП, являє собою наркотичний засіб, обіг якого обмежено на території України - канабіс, маса якого (у перерахунку на висушену речовину) становить 4,8198 г, за ціною 1000 грн, яку незаконно зберігав в приміщенні літньої кухні за місцем проживання з серпня 2024 року, з метою збуту, отримавши від ОСОБА_9 чотири купюри по 200 грн, із серійними номерами УК 2064972, СН 6384456, СВ 6352916, СН 1789093 та дві купюри по 100 грн, із серійними номерами УС 0664086 та АБ 6691172.

Тим самим, ОСОБА_8 , повторно незаконно збув наркотичний засіб - канабіс, ОСОБА_9 , який він 31.10.2024 близько 14 год 09 хв того ж дня видав працівникам поліції.

Окрім цього, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення в серпні 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, переніс попередньо виготовлену подрібнену наркотичну речовину - канабіс, з приміщення літньої кухні до спальної кімнати житлового будинку за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав її з метою подальшого збуту в 1 (одному) паперовому згортку, 1 (одному) прозорому полімерному пакеті та в 4 (чотирьох) полімерних ємностях, яка згідно з висновком експерта від 06.11.2024 № СЕ-19/103-24/14421-НЗПРАП, являє собою наркотичний засіб, обіг якого обмежено на території України - канабіс, загальна маса якого (у перерахунку на висушену речовину) становить 161,2391г, до 17 год 18 хв 31.10.2024, тобто до моменту його виявлення та вилучення працівниками відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, під час проведення обшуку, санкціонованого судом, за вищевказаною адресою.

Тим самим, ОСОБА_8 повторно незаконно зберігав з метою збуту наркотичний засіб - канабіс.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, на його утриманні перебуває п`ятеро неповнолітніх дітей, раніше не судимий, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, суспільно небезпечних наслідків від його дій не настали. Крім того, обвинувачений проживає разом з батьком, який хворіє і є особою з інвалідністю по зору. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України, думку прокурора, яка заперечувала апеляційну скаргу і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, які ставляться йому у провину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Доводи сторони захисту в частині пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційний суд вважає слушними.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

За змістом ч.1 ст.69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються в тому числі щире каяття.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 місцевим судом віднесено щире каяття, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до положень ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 на утриманні має троє неповнолітніх дітей, що стверджується свідоцтвами про народження від 13 грудня 2023 року, 27 квітня 2015 року та 21 вересня 2016 року (т.1 а.к.п.103-105).

Крім того, обвинувачений під час розгляду справи місцевим судом вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, дав визнавальні показання з приводу обставин викладених в обвинувальному акті, у зв`язку з чим розгляд справи було проведено в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом встановлено декілька відомих обставин, яких не можна знехтувати при призначенні обвинуваченому покарання та які належить визнати такими, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а саме: наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та встановлення істини в суді.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в місцевому і в апеляційному судах вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, просив суворо не карати, в подальшому зобов`язується дотримуватися бездоганної поведінки, кримінальне провадження місцевим судом розглянуто в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Тому, на підставі ч.1 ст.66 КК України слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - щире каяття, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та сприяння встановленню істини в суді.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, за місцями проживання та утримання в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» характеризується задовільно, не працює, одружений, має пільги передбачені законодавством України для багатодітних сімей, має незадовільний стан здоров`я, його батько також хворіє та є особою з інвалідністю по зору.

Крім того, апеляційним судом при призначенні покарання враховуються й інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, а саме те, що тяжких наслідків від дій ОСОБА_8 не настало та не могло настати, оскільки вчинені злочини вчинялись обвинуваченим під контролем правоохоронних органів.

Наявність цих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень у поєднанні із даними про особу обвинуваченого дають обґрунтовані підстави для застосування положень ст.69 КК України, шляхом призначення обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку апеляційного суду, визначене ОСОБА_8 покарання на підставі ст.69 КК України у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України та у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Крім того, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Водночас, апеляційний суд вважає, що тяжкість і характер вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень не дають підстав вважати, що є можливість його виправлення без відбування реального покарання, тому вимоги захисника про застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України є безпідставними.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2025 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання - змінити.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_8

-за ч.1 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В решті вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: