УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2024 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрово-Висунське, Казанківського району, Миколаївської області, українки, громадянки України, освіти середньо-спеціальної, офіційно не працюючої, заміжня, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,

-яким затверджено угоду про визнання винуватості від 08.04.2024 року, укладену у кримінальному провадженні №0000482 між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_8 .

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисник ОСОБА_6

( в режимі відеоконференції з Широківського районного суду Дніпровської області.)

захисник ОСОБА_11

( в режимі відеоконференції з Казанківського районного суду Миколаївської області.)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду, ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості від 08.04.2024р. між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_8 - скасувати. Кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду затверджено угоду про визнання винуватості від 08.04.2024 року, укладену у кримінальному провадженні №0000482 між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_8 . ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначено їй покарання у виді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 ( двох ) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 4763 ( чотири тисячі сімсот шістьдесят три ) гривні 16 копійок.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд у відсутності його та його підзахисного, як учасників цього судового процесу, без обов`язкового в таких випадках попереднього повідомлення їх про вказану дату проведення судового засідання, ухвалено вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченою у цій справі - ОСОБА_8 прокурором ОСОБА_12 , на підставі якого, з огляду на те, що інкримінований обвинуваченим злочин за ч.3 ст.297 КК України відповідно до спільного для них обвинувального акта вони вчинили в співучасті, тобто за такою кваліфікуючої ознакою як "попередня змова групи осіб", вину його підзахисного ОСОБА_7 на сьогодні вже фактично доведено в заборонений закон спосіб, а саме цим оскаржуваним вироком, що набрав законної сили. На думку сторони обвинувачення, суд першої інстанції свідомо допустив цілий ряд істотних порушень гарантованих Конституцією та законами України прав іншого обвинуваченого у цій справі ОСОБА_7 , і в першу чергу - на здійснення щодо нього належного правосуддя, а також забезпечення йому можливості ефективного захисту своїх порушених прав та інтересів, як однієї з гарантій справедливого та неупередженого судочинства, у разі підтвердження чого - це є безумовною підставою для скасування обвинувального вироку.

Зазначає, що до вказаної дати проведення судового засідання 08 квітня 2024 року, фактичний розгляд даного провадження судом першої інстанції не проводився, і ніхто з його учасників до суду не викликався, щонайменше на протязі одного календарного року до цього.

Вважає, що ще однією самостійною та достатньою підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного вироку це незастосування судом першої інстанції у відношенні гр. ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючих норм матеріального права, саме п.4 ч.1 ст.49 та п.3 ч.2 ст.106 КК України, які з урахуванням неповноліття обвинуваченої особи на дату вчинення нею 29 серпня 2015 року, у співучасті з підзахисним ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України у вигляді наруги над тілом померлого вітчима - ОСОБА_15 , підлягали обов`язковому застосуванню судом в частині звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_14 (після укладення шлюбу ОСОБА_16 ) , 29.08.2015 близько 13.00 години, приїхавши до території домоволодіння по АДРЕСА_2 , та ОСОБА_17 побачили на подвір`ї домоволодіння тіло ОСОБА_15 з тілесними ушкодженнями в області голови, без ознак життя, та в цей час у ОСОБА_14 виник умисел вчинити наругу над його тілом, у зв`язку з чим вона, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, запропонувала ОСОБА_17 вкинути тіло ОСОБА_15 до вигрібної (туалетної) ями на території даного домоволодіння.

З цією метою, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 поклали тіло ОСОБА_15 на покривало, яке ОСОБА_14 винесла з будинку, та перенесли його тіло за будинок біля будівлі туалету, після чого ОСОБА_17 , розвернувшись, покинула місце події.

В цей час, ОСОБА_14 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення наруги над тілом померлого, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якої, діяльність у галузі поховання базується, зокрема, на принципах достойного ставлення до тіла померлого, поховання в установленому законодавством порядку, запобігання випадкам непоховання померлих, та вимог ст. 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якої, усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті, підтягнула на покривалі тіло ОСОБА_15 до вигрібної (туалетної) ями та вкинула його в зазначену яму, після чого, продовжуючи реалізувати злочинний намір, почала засипати тіло землею, а саме - за допомогою лопати засипала яму землею, яку брала біля туалету.

Близько 17.30 години 29.08.2015 особа, судовий розгляд відносно якого триває , повернувся до АДРЕСА_2 , і дізнавшись, що тіло ОСОБА_15 вкинули до туалетної ями, пішов переконатися в цьому. Коли він підійшов до будівлі туалету, побачив, що частина тіла, а саме нога покійного, частково виглядає з-під землі, якою його засипали, після чого особа, судовий розгляд відносно якого триває, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, фактично приєднавшись до вчинення наруги над тілом покійного, з метою доведення спільного злочинного наміру до кінця, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , спустився (нахилився) до ями, та взявши поліетилен, який йому надала ОСОБА_14 , накрив ногу ОСОБА_15 , після чого піднявся та вони з ОСОБА_14 почали засипати його тіло землею, а саме особа, судовий розгляд відносно якого триває спільно з ОСОБА_14 накопали біля туалету близько 10 відер землі, яку лопатою насипали у відра, після чого особа, судовий розгляд відносно якого триває засипав тіло ОСОБА_15 землею, тим самим, вчинюючи наругу над тілом померлого.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 297 КК України, як наруга над тілом померлого, вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

08.04.2024 року між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_8 , за участю захисника ОСОБА_11 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України та згідно умов якої, сторони погоджуються, що: обвинувачена беззастережно визнала свою вину в інкримінованому злочині; обвинуваченій має бути призначене покарання за ч. 3 ст. 297 КК України - у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 ( двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2024 року, затверджено угоду про визнання винуватості від 08.04.2024 року, укладену у кримінальному провадженні №0000482 між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_8 , ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначено їй покарання у виді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 ( двох ) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 4763 ( чотири тисячі сімсот шістдесят три ) гривні 16 копійок.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

До початку апеляційного розгляду цього кримінального провадження, від обвинуваченої ОСОБА_8 надійшло клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49, 106 КК України.

Частиною 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд апеляційної інстанції вважає заявлене клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволення з огляду на наступне.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Статтею 106 КК України передбачено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, осіб які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 106 КК України за вчинення тяжкого злочину встановлюється строк давності - сім роки.

Крім того, згідно роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 106 КК України є вчинення злочину невеликої чи середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого особою у віці до 18 років. Розгляд справи після досягнення особою зазначеного віку не створює перешкод для застосування цієї статті.

За наявності обставин, передбачених у частинах 1 і 2 ст. 106 та ст. 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності осіб, які вчинили злочин у віці до 18 років, є обов`язковим.

Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 297 КК України у вчиненні якого ОСОБА_8 судом визнано винною, вчинено нею 29.08.2015р. у неповнолітньому віці (17 років), дане кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався. На цей час вирок стосовно ОСОБА_8 не набрав чинності.

Вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності закінчився.

Таким чином, з урахуванням положень вказаних статей, обвинувачена ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, оскільки з часу вчинення нею злочину у неповнолітньому віці, а саме з 29.08.2015р. минуло більше семи років. Обвинувачена ОСОБА_8 не заперечувала проти звільнення від кримінальної відповідальності.

Підсумовуючи на наведене, у цьому кримінальному провадженні закінчився строк давності, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, передбачений ст.49 КК України, п.3 ч.2 ст.106 КК України,

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , за ч.3 ст. 297 КК України, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_8 , скасуванню.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 412, 417, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2024 року, стосовно ОСОБА_8 скасувати.

На підставі ст.49, п.3 ч.2 ст.106 КК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000482 за ч.3 ст. 297 КК України щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді