Справа № 183/6149/25
№ 1-кс/183/1169/25

У Х В А Л А
23 червня 2025 року слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування та звільнення особи, яка позбавлена свободи, в порядку ст. 206 КПК України,
Клопотання обґрунтоване тим, що 15 травня 2024 року ОСОБА_2 стало відомо, що її чоловік ОСОБА_4 вийшов з дому в м. Павлоград та в районі ринку був насильно позбавлений волі невідомими особами, можливо військовослужбовцями або іншими збройними формуваннями, та був позбавлений свободи можливо на території м. Самар у в.ч. НОМЕР_1 . Після того як ОСОБА_4 подав заяву на відстрочку від мобілізації, про розгляд заяви не повідомили, але виник факт його насильницького викрадення. Зараз ОСОБА_4 не проходить військову службу, військово-лікарською комісією не був оглянутий, за станом здоров`я він не може бути мобілізований, але насильно утримується під застосуванням фізичного та психологічного впливу у невідомому місті, оскільки на зв`язок не виходить та про підстави позбавлення волі не повідомляє. В разі затримання не було складено протоколу про адміністративне затримання та не забезпечено захист з центру безоплатної правової допомоги. Жодних офіційних наказів не було доведено ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_4 , як дружині, пояснень офіційних органів влади не надходило. На її звернення до суду та до поліції за телефоном 102, органи поліції відмовились приймати письмову заяви про насильницьке зникнення, та відмовились розшукувати її чоловіка, також відмовляють у зустрічі з ним, як з арештованим. На письмову заяву до поліції від 11 червня 2025 року не було жодної реакції. Відсутні органи влади, які повідомлять про його місце знаходження, його статус, правоохоронні органи не реагують за законні усні та письмові заяви. Де він зараз перебуває, та в якому статусі, невідомо, офіційних розпоряджень щодо його долі не було надано, тобто він був незаконно позбавлений свободи. Тобто він є потерпілим, але органи влади приховують злочин. Наявний факт кримінального правопорушення без його належної реєстрації.
Дослідивши клопотання, слідчий суддя висновує про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за клопотанням, виходячи з такого.
Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.
Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).
Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.
Як убачається зі змісту клопотання, заявник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням, у порядку ст. 206 КПК України, в якому просить звільнити її чоловіка ОСОБА_4 , оскільки він незаконно утримується співробітниками військової частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.
Із клопотання адвоката ОСОБА_3 не вбачається, що правовідносини виникли на підставі норм КПК України, тобто не встановлено, що ОСОБА_4 затримали уповноважені на те органи в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним законодавством України. Заявником не приєднано до заяви жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_4 незаконно затримано працівниками гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією росії проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації, в тому числі на території Дніпропетровської області.
При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 18 травня 2024 року з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.
Виходячи з обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя висновує, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, перебування громадянина у військовій частині не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.
Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних зі сферою дії Кримінального процесуального закону. Якщо особу затримано або її позбавлено волі сторонніми особами, без відповідних правових підстав, то має місце вчинення кримінального правопорушення, тому зацікавлені особи мають право подати скаргу до відповідних правоохоронних органів.
При цьому, посилання захисника на те, що правоохоронні органи (Павлоградський РВП, з огляду на надані докази) відмовляються приймати письмову заяву про вчинення кримінального правопорушення та на неналежне проведення досудового розслідування є предметом оскарження до слідчого судді за місцезнаходженням відповідних органів (Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з огляду на долучену до клопотання заяву) в порядку, встановленому ст. 303-304 КПК України.
Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подане в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданим клопотанням.
На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя
у відкритті провадження за клопотанням представника ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування та звільнення особи, яка позбавлена свободи, в порядку ст. 206 КПК України відмовити.
Копію ухвали надіслати адвокату ОСОБА_3 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала складена та підписана 23 червня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1