печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката (в режимі ВКЗ) ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2025 року у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи подане клопотання слідчий вказує, що у складі Державної кримінально-виконавчої служби України діє Державна установа «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» (далі - ДУ «Олексіївська ВК № 25»), яка розташована за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, а при установі - Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 25)» (далі - ДП «ДКВС № 25»).

На посаді керівника ДУ «Олексіївська ВК № 25» проходить службу ОСОБА_8 , а на посаді першого заступника керівника ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_5 .

Зазначені особи мають підлеглих і наділені правом віддавати їм накази обов`язкові до виконання, за характером служби виконують організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а відтак, в силу положень ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України, є службовою особою.

При цьому, керівництво ДУ «Олексіївська ВК № 25» в будь-який спосіб прагне підкорити волю засуджених власним вимогам та залучити до роботи на виробництві ДП «ДКВС № 25» на безоплатній основі якомога більшу кількість засуджених, в тому числі примусово.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 довели свій злочинний умисел підпорядкованим собі службовим особам ДУ «Олексіївська ВК № 25», та для його реалізації залучили офіцерів оперативного складу, а також з числа чергових помічників начальника установи, з якими домовились про спільне вчинення кримінальних правопорушень під керівництвом ОСОБА_8 .

При цьому, на посаді чергового помічника начальника установи ДУ «Олексіївська ВК № 25» проходять службу: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Оперативний склад ДУ «Олексіївська ВК № 25» утворюють оперуповноважені: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Керівництво ДУ «Олексіївська ВК № 25» ретельно інструктує співучасників щодо їх дій під час прийому новоприбулих засуджених, залучення їх до роботи, організації відбування засудженими покарань в цілому.

З цією метою новоприбулим засудженим надається господарський інвентар (віник, ганчірка тощо) та пропонується брудна та публічна робота, зазвичай прибирання території установи, місць загального користування тощо.

Таким чином з`ясовується ставлення засуджених до адміністрації ДУ «Олексіївська ВК № 25» та позиція щодо роботи під час відбування покарання.

У разі відмови, до засудженого застосовуються заходи примусу, у тому числі шляхом катування.

З травня по грудень 2024 року в ДУ «Олексіївська ВК № 25» відбував покарання ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після прибуття до установи відмовився брати віник і прибирати територію.

Близько 12:06 год. 22.05.2024 ОСОБА_7 на виконання спільного злочинного умислу вирішив примусити засудженого ОСОБА_20 вчинити дії, що суперечать його волі, у зв`язку з чим, інструктував ОСОБА_12 щодо заподіяння морального страждання засудженому ОСОБА_20 : «и блядь ОСОБА_21 . Я уже сделал сегодня 08:30», «тебе только надо будет… Материалы я сделал на 24. Тебе только надо будет видео, свидетели. Понял? Там у него конфликт с ОСОБА_33».

Надалі ОСОБА_7 отримав інформацію щодо неналежної роботи засудженого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

на ДП «ДКВС № 25», у зв`язку з чим, діючи на виконання спільного злочинного умислу вирішив покарати зазначеного засудженого та примусити вчинити дії, що суперечать його волі.

Так, діючи повторно, близько 12:41 год. 25.05.2024 ОСОБА_7 інструктував співучасників щодо заподіяння морального страждання засудженому ОСОБА_22 шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності: «время он в 07 с копейками», «о на лестнице, в столовой выходили», «толкнулись».

Діючи повторно, 27.05.2024 під час зустрічі новоприбулих засуджених до ДУ «Олексіївська ВК № 25» на виконання спільного злочинного умислу вирішив примусити засуджених вчинити дії, що суперечать їх волі.

Так, близько 12:38 год. 27.05.2024, демонструючи свою владу і авторитет, ОСОБА_7 висловлювалися в бік новоприбулих засуджених: «… будете привлечены к ответственности: физической, дисциплинарной …».

У такий спосіб ОСОБА_7 застосував до новоприбулих засуджених раціональний психологічний провокативний вплив, у вигляді однозначних фактологічних висловлювань маніпулятивно-спонукального характеру- тиск, маніпуляція, провокація, образа, приниження, погроза, залякування.

Застосований ОСОБА_7 психологічний вплив був спрямований на заподіяння різного рівня моральних і психологічних страждань.

Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, черговий помічник начальника установи ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_7 , будучи службовою особою, близько 12:06 год. 22.05.2024, перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою примусити засудженого ОСОБА_20 вчинити дії, що суперечать його волі інструктував ОСОБА_12 щодо заподіяння морального страждання засудженому ОСОБА_20 .

Повторно в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, черговий помічник начальника установи ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_7 , будучи службовою особою, близько 12:41 год. 25.05.2024 перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою покарати засудженого та примусити вчинити дії, що суперечать його волі, інструктував співучасників щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також діючи повторно в порушення вимог ст. ст. 3, 21, 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 289 Цивільного кодексу України, ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 16 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пунктів 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, незважаючи на обізнаність з вимогами законодавства та обов`язок неухильного дотримання вищезазначених норм, черговий помічник начальника установи ДУ «Олексіївська ВК № 25» ОСОБА_7 , будучи службовою особою, близько 12:38 год. 27.05.2024 перебуваючи у приміщеннях ДУ Олексіївська ВК № 25 за адресою: вул. Цезаря Кюї, 44, м. Харків, діючи умисно, з метою примусити засуджених вчинити дії, що суперечать їх волі, застосував до новоприбулих засуджених раціональний психологічний провокативний вплив, у вигляді однозначних фактологічних висловлювань маніпулятивно-спонукального характеру.

Слідчий вважає наявними ризики, які передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та з метою їх запобігання наявні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023 за підозрою ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

25.08.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіясово, російська федерація, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, та 25.08.2025 повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

З частини 2 статті 8 та частини 5 статті 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не приймає доводи сторони захисту та погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджуються долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 10.11.2023 №0172/23-11 (вх. №4527зкп від 13.11.2023);

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_23 від 20.11.2023;

- протокол огляду від 29.11.2023;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ;

- висновком експерта від 21.08.2025 № 12/25 за результатами проведення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023;

- протоколом огляду від 08.08.2025 проведених НС(Р)Д;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_31 ;

- іншими доказами в їх сукупності, зібрані під час досудового розслідування.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах, враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а стороною захисту вказаних доводів в судовому засіданні спростовано не було

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення, вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відтак, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором частково доведено існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Так, на думку слідчого судді ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, є часткового обґрунтованим, оскільки підозрюваний розуміючи, що вчинив особливо тяжкий злочин може відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Також, доводи сторони обвинувачення щодо того, що на всій території України введений воєнний стан таким чином ОСОБА_7 користуючись ситуацією в країні має змогу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема в місцях постійного проведення бойових дій або місцях непідконтрольних органам державної влади України, є доцільним.

Так, слідчий суддя враховує, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановленні всі обставини, які підлягають доказуванню, а тому для уникнення покарання за скоєння особливо тяжкого злочину підозрюваний, перебуваючи на волі, може самостійно, або за допомогою інших невстановлених на даний час учасників знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування, а тому даний ризик існує, з урахуванням особи та статусу підозрюваного.

Окрім цього, матеріалами клопотання доведено наявність ризику, передбаченого п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом намагатися знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речі та документи, які містять інформацію щодо вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, вказаний ризик є вагомим, адже невстановленим на даний час особам, що можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та повне коло яких не встановлено, також вигідно знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як останні можуть викривати їх протиправну діяльність.

Крім того, на даний час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування; не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочину; отримано не всі дані щодо місць проживання та перебування підозрюваного та інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, що дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.

Окрім цього, прокурором доведено наявність ризику передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 є черговим помічником начальника установи ДУ «Олексіївська ВК № 25» та враховуючи зміст і обсяг владних повноважень останнього, з огляду на спосіб вчинення вищевказаного злочину, відкритий і зухвалий характер дій підозрюваного, досить високим є ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, зокрема, з числа ув`язнених ДУ «Олексіївська ВК № 25», яким відомі відомості що мають значення для кримінального провадження.

Також, під час допитів стали відомі і інші факти незаконних дій ОСОБА_7 щодо інших осіб які перебувають під контролем підозрюваного та факти погроз.

Так, для уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення підозрюваний, маючи навички поводження та доступ до вогнепальної зброї, може здійснювати вплив на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні не лише шляхом прохань, а й залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу може призвести до неможливості притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Ризик незаконного впливу об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПКУ).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. У зв`язку з чим достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Також, у вказаному кримінальному провадженні проводиться низка експертних досліджень, на висновки за результатами яких сторона обвинувачення може покликатись під час судового розгляду в обґрунтування обвинувачення.

Відповідно до ч. 7 ст. 101 КПК України, експерт може бути викликаний для допиту під час судового розгляду для доповнення чи роз`яснення свого висновку, отже існує й ризик незаконного впливу на експертів у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, для здійснення тиску на учасників кримінально провадження, не обов`язково знати їх особисто. Для цього достатньо того, що підозрюваному після ознайомлення з матеріалами справи, стануть відомі анкетні дані свідків, спеціалістів, які можуть залучатися для надання консультацій та пояснень, експертів.

Підозрюваний ОСОБА_7 тривалий час працює в ДУ «Олексіївська ВК № 25», а отже, має відповідні організаційні можливості, особисті та ділові зв`язки, через які може мати вплив на свідків, потерпілих, з метою змусити останніх відмовитися чи змінити свої показання.

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого, експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого, експертів та дослідження їх судом.

Проте, саме ж обґрунтування вказаного ризику свідчить, що йому можна запобігти шляхом покладення відповідних обов`язків та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Окрім цього, прокурор вказує, на наявність ризиків, передбаченихп. 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, полягає у тому, що

Крім того, ОСОБА_7 є черговим помічником начальника установи ДУ «Олексіївська ВК № 25», що обумовлює ймовірність вчинення ним кримінального правопорушення у разі здійснення впливу на свідків, потерпілих, шляхом вчинення насильницьких дій, залякування, психологічного тиску.

Підозрюваний ОСОБА_7 тривалий час працює в ДУ «Олексіївська ВК № 25», у нього наявні відповідні фінансові та організаційні можливості, особистісні та ділові зв`язки, які він перебуваючи на волі зможе використати, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі №30671/04 від 23.01.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.

Слідчий суддя звертає увагу сторони обвинувачення, що саме по собі зазначення у клопотанні ризику у кримінальному у провадженні, не може переконати навіть стороннього спостерігача в його обґрунтованості, адже сторона обвинувачення зобов`язана довести існування такого ризику в світлі особи підозрюваного та в розрізі фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинення якого підозрюється останній, з наданням відповідних підтверджуючих даних.

На переконання слідчого судді, в світлі встановлених обставин кримінального провадження, зазначені ризики хоча частково і мають ймовірність, проте доказів того, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе їм запобігти, слідчому судді не надано, а відтак слід вважати, що такі відсутні.

Слідчий суддя вважає, що вказані ризики можна виключити не лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й застосуванням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особою під вартою й покладення відповідних обов`язків та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, тримання під вартою ОСОБА_7 є невиправданим, а таке втручання в його основоположні права і свободи жодним чином не забезпечить реалізацію завдань кримінального провадження та об`єктивний судовий розгляд, а відтак клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вказане, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, у межах строку досудового розслідування, що зможе забезпечити цілі кримінального провадження та одночасно не буде допущено порушення прав ОСОБА_7 .

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 23.10.2025, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти в залі суду.

Зобов`язати підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме :

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023, коло яких визначено слідчим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні № 0001001 від 13.11.2023.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_32