Справа№ 610/87/21
Провадження № 1-кп/610/19/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора- ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія кримінальне провадження №0000881 від 26.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , який народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Завгороднє Балаклійського району Харківської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, розлученої, особи з інвалідністю 3 групи, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої, затриманої 26.11.2020, звільненої з-під варти 20.01.2021,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року близько 13:00 години в селі Петрівське Ізюмського (кол. Балаклійського) району Харківської області ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних стосунків із своїм співмешканцем ОСОБА_5 , який сидів в цей час за столом, маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, схопила в праву руку зі столу в кімнаті-залі кухонний ніж і умисно нанесла один удар в грудну клітку зліва останньому, чим спричинила проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, ускладнене крововиливом в ліву плевральну порожнину, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Після цього викинула ніж в кімнаті і покинула місце вчинення кримінального правопорушення.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою вину по пред`явленому обвинуваченню визнала частково, пояснила суду, що з ОСОБА_8 вони проживали разом 22 роки. В 2020 році останні декілька місяців перед подією він зловживав спиртним. 17.11.2020 вона їздила до Харкова на засідання МСЕК, там ночувала, повернулася 18 листопада, співмешканця вдома не було, телефон його не відповідав. Потім повідомив, що він у знайомого. 26 листопада вона попросила знайомого ОСОБА_9 допомогти знайти ОСОБА_10 . На автомобілі останнього вони поїхали до знайомого в с. Петрівське, однак його там не було. Люди в селі сказали, що ОСОБА_11 у ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ). Вони поїхали туди. Коли вона зайшла в двір, то побачила там мотоцикл ОСОБА_10 , тому пішла до будинку. Вона зайшла в будинок на кухню, там перебувала ОСОБА_13 , вона зчепилася з нею, пошкрябала їй обличчя, та розвертаючись, побачила, що ОСОБА_11 сидить в залі за столом. Вона підійшла до столу, побачила, що ОСОБА_10 п`яний і почала його сварити, схопила на столі ніж і вдарила нею по чарку і розбила її. Тримаючи ніж в руці, вона піднесла до ОСОБА_11 ніж, яким хотіла його налякати, і відчула, як ножем наштрикнулась в його груди зліва. Злякавшись того, що зробила, кинула на стіл ніж і вибігла з будинку. Вбивати ОСОБА_11 вона не мала наміру, а хотіла вияснити стосунки і повернути додому. Вважала, що потерпілий поступив з нею нечесно, бо ховався від неї, не повідомляючи про іншу жінку. Визнала, що саме вона спричинила потерпілому тяжке тілесне ушкодження внаслідок нанесення йому удару ножем.

Крім повного визнання своєї провини, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами:

Показами потерпілого ОСОБА_5 , який підтвердив суду, що проживав з ОСОБА_14 22 роки, в листопаді 2020 року його не було вдома 8 днів. Потерпілий пояснив, що 26 листопада 2020 році він знаходився в будинку ОСОБА_13 , якій допомагав ремонтувати двері. Після чого сіли з нею за стіл та випили по 100 грам горілки. ОСОБА_13 вийшла, а він сидів біля столу, коли прийшла ОСОБА_15 . Остання підійшла до столу, сварила його, взяла ніж, вдарила ним спочатку по чарці, а потім вдарила його ножем в груди в ліву частину під серце. Вона кинула ніж і пішла геть. Болі він не відчув, сів на диван, з`явилася сукровиця. Можливо ОСОБА_15 випадково нанесла удар йому в груди, бо він піднімався із-за столу. Потерпілий неодноразово наголошував, що претензій до обвинуваченої не має, на суворому покаранні не наполягав, навпаки просив строго не карати.

Показами свідка ОСОБА_16 , яка пояснила суду, що зустрілася із Акульшиним в магазині в с. Петрівське і попросила допомогти по господарству. Він прикотив свій мотоцикл до неї додому, допоміг, а вона вирішила його пригостити. Він сидів в залі біля столу, на якому стояла маленька пляшка горілки, чарки, ніж. В цей час хтось постукав в двері і вони різко відчинилися: ОСОБА_15 увірвалася у будинок і кинулася до неї в бійку, пошкрябала їй обличчя, при цьому лаялась. Потім ОСОБА_15 пройшла в кімнату, де сидів ОСОБА_11 , лаялася на нього, взяла ніж, який лежав на столі, спочатку вдарила ножем по чарці, а потім вдарила ножем в ліву частину грудної клітки Акульшина, поклала ніж і вибігла з будинку. Спочатку він не зрозумів, що з ним, піднявся, сів на диван. Вона побачила сорочку під робочим костюмом в крові; обробила рану перекосом водню та визвала швидку. Після лікування і до цього часу потерпілий проживає з нею.

Із свідком ОСОБА_16 26.11.2020 о 17.05 було проведено слідчий експеримент, який було зафіксовано на відеокамеру, і який було відтворено в судовому засіданні після допиту свідка. Під час проведення слідчого експерименту вона розказала і показала в своєму будинку, як відбувалися події . Свідок пояснила, що 26.11.2020 близько 11 години вона з Акульшиним вирішили поснідати в кімнаті -залі. Акульшин сів біля столу зліва, обличчям до виходу, на столі лежали продукти та кухонний ніж, а вона знаходилася на кухні. Раптом почула стук в двері, вхідні двері відчинилися і на порозі стояла ОСОБА_15 , яка підбігла до неї і почала дряпати нігтями по обличчю, при цьому нецензурно лаялася. В той момент ОСОБА_15 побачила в кімнаті ОСОБА_11 і побігла до нього в кімнату. Свідок стояла в той час на кухні і через дверний пройом бачила, як ОСОБА_15 почала нецензурно лаятися, схопила зі столу ніж, тримала його в правій руці, розбила чарку на столі, а потім нанесла ножем один удар в область серця, кинула ніж і вибігла з будинку. Вона побачила, як ОСОБА_15 сіла в легковий автомобіль, який стояв біля двору, і поїхала. Потім вона підійшла до потерпілого, який так і сидів за столом, а вона побачила в області серця кров. Вона надала йому першу допомогу та викликала швидку допомогу. Вона зняла з Акульшина футболку та поклала в таз з водою. Разом поїхала з потерпілим до лікарні, де йому зробили операцію. Одяг вона забрала в лікарні і привезла додому, який вилучено було поліцією.

Після розповіді ОСОБА_13 показала на статистові, як саме було завдане ножове поранення ОСОБА_17 (т.1 а.с.155-158).

Показами свідка ОСОБА_18 , сина свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що проживає в кухні поряд з будинком, в якому мешкає мати. Про події нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 знає зі слів матері, яка того дня повернулася лікарні, куди доставили потерпілого після того, як ОСОБА_19 приїхала до них додому, посварилася із потерпілим і нанесла йому удар ножем. Особисто він не був очевидцем подій, так як спав до 14.00 години.

Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується письмовими доказами:

Кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2020 на підставі повідомлення фельдшера швидкої допомоги про звернення ОСОБА_20 із ножовим пораненням, яке отримав внаслідок сварки із дружиною (т.1 а.с.139,140).

Протоколом огляду місця події від 26.11.2020 з фототаблицями до нього, проведеного за згоди власника ОСОБА_16 , відповідно до якого місцем огляду є місце вчинення кримінального правопорушення будинок АДРЕСА_3 .

Під час огляду зали на столі було виявлено ніж, довжиною 300 мм, довжина клинка190 мм, шириною 24 мм, товщиною 1 мм, на поверхні клинка маються сліди речовини бурого кольору у вигляді крапель; в приміщенні коридору на підлозі виявлено куртку х/б чорно-синього кольору, на лівій передній частині якої мається пошкодження тканини у вигляді розрізу, шириною 5мм, довжиною 245 мм; на кухні виявлено таз з водою, в якому знаходиться футболка поло світлого кольору, для зручності вона була витягнута із таза, віджата вода. На передній частині мається пошкодження тканини у вигляді розрізу, шириною 4 мм, довжиною 16 мм, також мається нашарування речовини бурого кольору (т.1 а.с.141, 142-146).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочині від 26.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_6 була затримана 26.11.2020 о 16:30 годині, під час якого були вилучені її особисті речі. (т.1 а.с.147-148).

Висновком судово-медичної експертизи №12-14/629-БЛ/20 від 09.12.2020, відповідно до якої у ОСОБА_5 було встановлено наступне тілесне ушкодження:

проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, ускладнене крововиливом в ліву плевральну порожнину, яке можливо могло бути отримане в час та при вказаних обставинах справи, від дії гострого предмета, який володіє колото-різаними властивостями, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися.

За ступенем тяжкості вказане проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, ускладнене крововиливом в ліву плевральну порожнину, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. ( т.1 а.с.151-153).

Висновком експерта № 15/1016- С/20/21 від 02.01.2021 встановлена група крові потерпілого ОСОБА_5 ) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В.

При проведенні судово-медичної експертизи кухонного ножа, вилученого 26.11.2020 під час огляду місця події в с. Петрівське вул. 8-го Березня, на клинку виявлені сліди крові людини. При серологічному дослідженні в крові виявлено тільки антиген Н, який властивий групі крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень і групу крові потерпілого можна припустити, що дані сліди крові походять від будь-якої людини з груповою належністю крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі і від потерпілого Акульшина . На рукояті сліди крові не виявлені (т.1 а.с.163-164,165-169).

Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 29.12.2020 за участю потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 . Під час проведення слідчого експерименту на місці вчинення кримінального правопорушення потерпілий розказав і показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_21 за допомогою ножа.

Він розказав, що з ОСОБА_15 у нього були сімейні конфлікти, тому він в 20-х числах листопада 2020 року почав проживати з Любарцевою. 26 листопада 2020 року близько 13.00 години він перебував в будинку останньої, сидів за столом в кімнаті-залі зліва спиною до вікна, обличчям до дверей. Любарцева накривала на стіл. В той момент він почув, як відчинилися вхідні двері в будинок. В кімнату- прихожу до ОСОБА_13 підбігла ОСОБА_15 і почала нігтями шкрябати обличчя, а коли побачила його, то негайно підійшла до нього. На столі лежав довгий ніж, вона схопила його в праву руку, яким нанесла один удар в область грудної клітини. Після цього кинула ніж та, висловлюючись нецензурною лайкою, покинула будинок. Після удару він відчув біль в грудній клітині, ОСОБА_13 надала йому першу допомогу і викликала швидку допомогу (т.1 а.с.171-173).

Додатковою судово-медичною експертизою № 12-14/656-БЛ/20 від 30.12.2020, за висновком якої встановлено, що тілесне ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, ускладнене крововиливом в ліву плевральну порожнину, можливо могло утворитися при обставинах та в строк, вказаних в протоколах слідчих експериментів від 29.12.2020 за участі ОСОБА_5 , та від 26.11.20220 за участі свідка ОСОБА_16 (т.1 а.с.174, 175-176).

Постановою слідчого від 27.11.2020 було визнано речовими доказами по справі:

кухонний ніж, футболку світлого кольору, кофту чорно-синього кольору, вилучені під час огляду місця події від 26.11.2020 за адресою: АДРЕСА_5 ;

жіночу куртку темного кольору, що належить ОСОБА_6 , вилучену під час її затримання (т.1 а.с.177-179).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 30.11.2020 було накладено арешт на ніж кухонний з дерев`яною ручкою зі слідами речовини бурого кольору, футболку та кофту зі слідами бурого кольору та прорізами на лівій частині, жіночу чорну куртку з леопардовим принтом ( т.1 а.с.161-162).

Разом з тим, суд вважає показання свідка ОСОБА_22 - лікаря хірургічного відділення, надані ним під час судового засідання 28.10.2021 та відтворені в судовому засіданні 24.01.2025, недопустимим доказом з огляду на таке.

Так, однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п. 16 ч.1 ст. 7 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

При розгляді справи сторона обвинувачення не забезпечила явку цього свідка, а лише просила оголосити його покази, надані ним під час попереднього слухання справи.

Згідно положень ч. 1 ст. 225 КПК України, у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Таким чином, кримінальним процесуальним законодавством України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка чи потерпілого, яких безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише у разі коли вказані особи були допитані слідчим суддею в порядку передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.

Оцінивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що органом досудового розслідування невірно кваліфіковані дії обвинуваченої за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, оскільки такі висновки спростовуються перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до обставин справи, після зникнення свого чоловіка на тривалий час ОСОБА_6 дійсно на таксі розшукувала його та, отримавши інформацію про те, що він проживає в будинку ОСОБА_13 , приїхала туди, але з єдиною метою розшукати Акульшина. Як встановлено із пояснень самого потерпілого та обвинуваченої, ОСОБА_11 неодноразово зникав на певний проміжок часу, проживав невідомо де. Логічно, що обвинувачена, яка з потерпілим проживали разом 22 роки, почала розшукувати його. Вона знайшла його в будинку іншої жінки, в нетверезому стані. Відповідно до пояснень потерпілого та свідка, обвинувачена вступила в розмову з чоловіком, схопила на столі ніж і спершу розбила ним рюмку з горілкою з метою знищити горілку як причину їхнього розладу з чоловіком, а потім вже нанесла удар потерпілому. Однак після цього потерпілий розмовляв, і сам не бачив поранення та кров з рани. Побачивши Акульшина живим, обвинувачена покинула приміщення будинку.

Отже, умислу на заподіяння смерті Акульшину обвинувачена ОСОБА_15 не мала.

Поняття «умисне вбивство» визначено в ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі. Вбивство- це передбачене кримінальним законом винне суспільно небезпечне діяння, яке посягає на життя іншої людини і спричиняє її смерть.

З об`єктивної сторони злочину це діяння у вигляді посягання на життя іншої особи, наслідком якого є смерть людини, причинний зв`язок між зазначеним діянням і наслідком, а також часом і певною обстановкою вчинення злочину.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК України та положень п.п.4, 22 постанови Пленуму ВС України від 07.02.2003 №2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх сосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст. 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Покази потерпілого, свідка, матеріали справи свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_6 мала реальну можливість позбавити життя чоловіка, якби її умисел був направлений на скоєння умисного вбивства.

Відповідно до ч.1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому було спричинено тяжке тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани.

Тримаючи ніж у руці, ОСОБА_6 явно розуміла шкоду, яку може спричинити такий предмет здоров`ю, проникаючи в тіло іншої людини.

Таким чином, зі способу та обстановки вчинення обвинуваченою протиправних дій чітко вбачається направленість умислу не на позбавлення життя Акульшина, а на умисне спричинення йому тяжкого тілесного ушкодження.

Отже, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 доведена і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини кодексу, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вивченням даних про особу обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судима, вину свою визнала, розкаялася у вчиненому, вибачилась перед потерпілим в судовому засіданні, має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 . Є особою з інвалідністю 3 групи.

На обліку в лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра, в органах пробації не обліку не значиться.

За висновком амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 16.12.2020 № 622, ОСОБА_6 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, Кононова перебувала поза хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час Кононова відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с.188, 189-191).

Як вбачається із досудової доповіді, складеної 18.03.2021 Балаклійським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній (т.1 а.с.49-53)

Суд враховує ту обставину, що на лікування потерпілого в лютому 2021 року обвинуваченою було сплачено гроші в сумі 12500 грн, про що ОСОБА_5 надав розписку, в якій також зазначив, що матеріальну і моральну шкоду, завдану внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, йому відшкодовано в повному обсязі, претензій до обвинуваченої не має (т.2 а.с.161,162). Про відсутність претензій до ОСОБА_6 потерпілий неодноразово заявляв і під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, є її каяття у спричинених тілесних ушкодженнях потерпілому, наявність інвалідності.

Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Отже, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, враховує конкретні обставини вчиненого, поведінку потерпілого, особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, визнала свою провину, тому вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.1 ст. 121 КК України.

Враховуючи думку потерпілого, який претензій матеріального характеру до обвинуваченої не пред`явив, просив суворо не карати обвинувачену, наявність по справі обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, оскільки дійшов до висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання .

Долю речових доказів по справі суд не вирішує, оскільки відповідно до інформації ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 30.01.2025 речові докази, які зберігалися у відділі поліції (квитанції № 398, № 415), були розграбовані військовими формуваннями країни-агресора, так як відділ з березня -вересень 2022 знаходився під окупацією (ЄДРР №0002872 від 22.12.2022 за ч.1 ст. 438 КК України).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 30.11.2020, підлягає скасуванню в силу ст. 174 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_23 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

В силу ч. ч.1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Зарахувати в строк покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою з 26.11.2020 по 20.01.2021.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 30.11.2020.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий