У Х В А Л А

06.08.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква Київської області в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в режимі відеконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, утриманців немає, до засудження офіційно непрацюючого, до засудження зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)16.10.1995 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 117 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 06.08.1997 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997;

2)16.04.1998 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 17, 117 ч. 2, 17, 118 ч. 2, 141 ч. 1, 42 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 04.12.2003 умовно-достроково на 8 місяців 13 днів на підставі ст. 81 КК України.;

3)25.05.2004 Оболонським районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 1, 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.04.2010 умовно-достроково на 4 місяці на підставі ст. 81 КК України.;

4)03.11.2011 Подільським районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 2, 72 ч. 5 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 05.01.2017 по відбуттю покарання,

засудженого: 26.12.2022 Подільським районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 2 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано строк перебування під вартою з 17.04.2018 по 26.12.2022,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , представник Державної установи «Білоцерківської виправної колонії (№35)» ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

16.07.2025 засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, у якій просив звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав заяву та просив її задовольнити. Додатково пояснив, що він відбув вже 7 років і 4 місяці покарання у вигляді позбавлення волі. Про те, що в країні воєнний стан, він розуміє, хотілося б піти до ЗСУ, але із колонії це дорога в один кінець, а на свободі можна вибрати і піти в ЗСУ. Також хотілося б звільнитися і побачити рідних. Засуджений він за ст. 187 ч. 2 КК України за те, що забрав телефон, але насильства не застосовував, вважає що кваліфікувати його дії слід за ст. 186, а не ст. 187 КК України. За розбій він засуджений вже втретє, але чому так відбувається пояснити не може. Вважає, що від кримінального життя він виправився. У колонії він працює з січня 2025 року і ще трохи працював у 2024 році. Під час відбування покарання у Березанській виправній колонії не працював. Так мало працював, тому що він майже 6 років провів у СІЗО, тому що довги йшли суди. Затриманий був у 2018 році.

Представник ДУ «БВК (№35)» проти задоволення заяви засудженого заперечував, посилаючись на недостатній ступінь його виправлення. Засуджений має високий рівень небезпеки для суспільства, тому що неодноразово вчиняв злочини, пов`язані з насильством.

Прокурор заперечував щодо задоволення вказаної заяви засудженого, посилаючись на відстуність жодної із обов`язкових підстав, які могли б слугувати для умовно-дострокового звільнення, а тому просив у її задоволенні відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що 26.12.2022 вироком Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк перебування під вартою з 17.04.2018 по 26.12.2022.

Початок строку відбування покарання засудженому рахується з 26.12.2022, кінець строку 17.04.2026.

Із наявної в матеріалах справи характеристики на особу засудженого ОСОБА_3 , встановлено, що він відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 20.04.2018. Утримуючись в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, мав 4 стягнення, які були накладені до вступу вироку в законну силу. Заохочень не мав.

З 20.02.2024 утримуючись в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» характеризувався посередньо, мав заохочення. Стягнень не мав.

З 22.07.2024 утримуючись в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

В ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» відбуває покарання з 16.09.2024. За час відбування покарання характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Має 3 заохочення. Порушень не допускав, стягнень не має.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими різної спрямованості. Працевлаштований прибиральником промислової зони, наказ № 25 пр/вр від 20.06.2025. Відношення до роботи добре. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується та здійснює за ними належний догляд. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Своє спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем адміністрації установи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.

Приймає участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі під контролем адміністрації установи, ініціативи не проявляє. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Приймає особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не приймає участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених. Згідно із вироком суду має неповну середню освіту. Не навчався в білоцерківському навчальному центрі № 35. Не приймає участі у роботі самодіяльних організацій. Підтримує соціально-корисні зв`язки з братом та співмешканкою. Вину у скоєнні злочинів не визнав. У попередніх судимостях до засудженого було застосовано Закон України «Про амністію» та неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але позитивних висновків для себе не зробив та знову вчинив у період невідбутої частини покарання тяжкі злочини.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній та ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Також, на час розгляду клопотання адміністрацією установи надано суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_3 від 01.08.2025 відповідно до якого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.

Судом також встановлено, що засуджений ОСОБА_3 раніше був засуджений: 16.10.1995 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 117 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 06.08.1997 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997; 16.04.1998 Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 17, 117 ч. 2, 17, 118 ч. 2, 141 ч. 1, 42 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 04.12.2003 умовно-достроково на 8 місяців 13 днів на підставі ст. 81 КК України.; 25.05.2004 Оболонським районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 1, 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.04.2010 умовно-достроково на 4 місяці на підставі ст. 81 КК України.; 03.11.2011 Подільським районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 2, 72 ч. 5 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 05.01.2017 по відбуттю покарання.

При вирішенні питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд аналізує дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. Положення про те, що засуджений довів своє виправлення означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу його виправлення.

Так «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні,за значний період цього терміну.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При цьому суд бере до уваги поведінку засудженого ОСОБА_3 за весь час відбування покарання, а не лише за останній період, що передує зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 наразі відбуває покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 26.12.2022, яким він засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі.

Згідно з характеристики від 01.08.2025 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого до ОСОБА_3 за період відбування покарання три рази застосовувалися заходи заохочення, а саме: 11.07.2025, 09.04.2025, 23.07.2025 за виконання покладених обов`язків та виконання правил поведінки, а також має чотири стягнення, а саме: 24.09.2018, 05.01.2021, 02.02.2021, 05.03.2021, стягнення накладені до вступу вироку в законну силу.

Таким чином, протягом останніх двох років відбування покарання прослідковується позитивна тенденція у поведінці засудженого, що свідчить, що засуджений стоїть на шляху виправлення, однак беззаперечно не свідчить про його виправлення.

При цьому, суд вважає, що фармальний факт відсутності у ОСОБА_3 стягнень протягом останніх років не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

Із довідки про прибутки по місяцях № 156 від 31.07.2025 вбачається, що засуджений ОСОБА_3 був працевлаштований лише з жовтеня-листопад 2024 та з січня 2025 по даний час.

Суд звертає увагу на те, що висновок про сумлінність ставлення до праці слід робити, не лише за період, що передує звільненню, а за весь час відбування покарання, принаймні за значний період цього терміну. Факту працевлаштування засудженого протягом декількох місяців, що безпосередньо передує зверненню до суду та станом на час розгляду клопотання не достатньо для висновку про сумлінність ставлення його до праці. При цьому сам по собі факт працевлаштування не дає достатніх підстав для застосування до засудженого пільги умовно-дострокового звільнення.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Проте матеріали справи не містять даних, які б беззаперечно вказували, що ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Судом встановлено, що хоча у поведінці засудженого ОСОБА_3 мають місце позитивні тенденції починаючи з жовтня 2024, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки його працевлаштування, наявність посередньої характеристики, кількість заохочень (4), які отримав засуджений та відсутність стягнень, отриманих під час відбування покарання, не можуть свідчити що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Подільського районного суду м. Києва від 26.12.2022 та про наявність достатніх підстав для його звільнення від відбування призначеного йому покарання умовно-достроково.

За встановлених обставин, суд вважає що застосування до засудженого ОСОБА_3 положення ст. 81 КК України на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконано мети кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_3 є не обґрунтованим та передчасним.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50, 74, 81 КК України, керуючись ст.ст. 371, 372, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому судового рішення.

Суддя ОСОБА_6