Справа № 750/8993/25
Провадження № 1-кп/750/719/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м.Чернігова у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0010186 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стольне Менського району Чернігівської області, громадянина України, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2017 року народження та 2018 року народження, непрацюючого, раніше судимого:

- 14.02.2023 Новозаводським районним судом м.Чернігова за ст. 198, ст.75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

-04.09.2023 Новозаводським районним судом м.Чернігова за ч. 1 ст. 190, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі;

-25.06.2025 Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.190 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2024 № 196 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду кулеметника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

У свою чергу, солдат ОСОБА_5 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 13.07.2024, близько 08 год. 00 хв., точний час не встановлений, розуміючи, що в Україні діє воєнний стан, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби в селищі Борова Ізюмського району Харківської області, попрямувавши за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

30.04.2025 ОСОБА_5 затримано працівниками правоохоронного органу в порядку ст.207 КПК України.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 внаслідок самовільного залишення місця служби в АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби у період часу з 08 год. 00 хв. 13.07.2024 до 30.04.2025 включно не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.5 ст.407 КК України визнав повністю та підтвердив правильність обставин, що викладені у обвинуваченні. Щиро каявся у скоєному.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно викладених вище обставин справи, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 , знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжували покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особу винного його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, що на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують на обтяжують покарання, у зв`язку з чим доходить висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити мінімальне покарання, передбачене відповідною частиною статті, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання чинності вироком слід залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, враховуючи вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.06.2025, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 30.04.2025.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою у Чернігівському слідчому ізоляторі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1