Справа № 211/443/25
Провадження № 1-кс/211/1333/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 поданого в межах кримінального провадження № 0002442, про передачу в управління майна, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про передачу речових доказів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

З клопотання слідує, що СВ ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002442 від 22.11.2024 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, усвідомлюючи та розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у невстановлений органами досудового розслідування час, але не пізніше 22.11.2024, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території м. Кривого Рогу створив та очолив організовану групу з метою систематичного скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин та прекурсорів.

Усвідомлюючи, що самостійне, без залучення інших осіб систематичне скоєння тяжких, особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин неможливо, ОСОБА_4 , володіючи якостями лідера та організатора, у невстановлений органами досудового розслідування час, але не пізніше 22.11.2024, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, з числа осіб, із якими підтримував стабільні, довірливі, тривалі за часом стосунки та у яких користувався авторитетом створив організовану групу, залучивши: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше листопада 2024 року (більш точної дати досудовим слідством встановити не вдалося), реалізуючи узгоджений всіма учасниками організованої групи план злочинної діяльності, діючи умисно з корисливою метою, ОСОБА_4 для організації функціонування незаконної лабораторії для виготовлення психотропних речовин, підшукав домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 де в подальшому разом з ОСОБА_5 здійснював виготовлення психотропної речовини амфетамін та її фасування.

Окрім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено осіб, які причетні до вказаних злочинів, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

21.04.2025 в період часу з 09:13 год. по 11:17 год. в порядку ст. 234 КПК України проведено обшук в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого, окрім іншого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі

16 100 доларів США.

У подальшому, 08.05.2025 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, накладено арешт на майно, що вилучене в ході обшуку в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і на грошові кошти у сумі 16 100 доларів США.

Прокурор у клопотанні зазначає, що розглянути це клопотання вважається за потрібне без повідомлення власників майна, оскільки є ризик того, що вказані особи, дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, почнуть здійснювати перешкоди, що унеможливлять передачу в управління Національному агентству.

Крім того, зважаючи на викладене, з метою досягнення цілей накладення арешту на майно, виходячи з наявності об`єктивної необхідності, а також забезпечуючи досягнення завдань кримінального провадження, прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі.

Прокурор звернувся із заявою про розгляд клопотання без його участі та просить його задовольнити.

Дослідивши надані суду матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, відповідно до цієї ж Конвенції, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів, а також визначено необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, зокрема дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом обмеження особи у реалізації права власності.

У справах: «Стретч проти Сполученого Королівства», «Спорронгі Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Ґаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року Європейським судом з прав людини визначені критерії, які слід оцінювати при співставленні заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття справедливої рівноваги передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Так, у справі "Серявінта інші проти України" від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (наприклад рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (LithgowandOthers v. theUnitedKingdom) від 8 липня 1986 року). Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (наприклад, рішення у справі

"Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-1).

У рішенні у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь- яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece) [ВП], заява No 31107/96, п. 58, ECHR 1999 - II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesA No 296 - А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria) заява No 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронгта Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden), пп 69 і 73, Series A No 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення під 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» » (JamesandOthers v. The United Kingdom) п. 50, Series А No98).

Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 13 Конституції України, Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, встановлює, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та у порядку, встановлених законом, та містить вимогу, що використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

За змістом ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до абзацу сьомого частини шостої ст. 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

У випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до слідчого судді Вищого антикорупційного суду, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною першою ст. 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів » (далі Закон) передбачено, що Національне агентство є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

У пункті 4 ч. 1 ст. 9 Закону значиться, що на Національне агентство покладено функцію з проведення оцінки, веденням обліку та управлінням активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.

За абзацом 4 ч. 1 ст. 1 Закону, управляючи активами, Національне агентство забезпечує збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону, управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється Національним агентством на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх економічної вартості.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 19 Закону, у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.

Частиною 1 ст. 21 Закону встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом передачі відповідних активів або передачі їх в управління.

Вимогами абзацу 2 ч. 2 ст. 21 Закону передбачено, що управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, між Національним агентством та управителем визначеним за результатами конкурсу відповідно до абзацу 1 ч. 2 зазначеної статті.

Згідно з частиною 4 ст. 21 Закону, майно, в тому числі у вигляді предметів чи великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливе без зайвих труднощів або витрати із забезпечення спеціальних умов зберігання якого чи управління яким спів мірні з його вартістю, або яке швидко втрачає свою вартість, а також майно у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, підлягає реалізації за цінами що найменш не нижче ринкових.

У разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику.

Вимогами статті 24 Закону, встановлено, що надходження від здійснюваного Національним агентством управління активами, а також кошти, одержані на підставі міжнародних угод щодо розподілу та повернення активів в Україну, перераховуються до державного бюджету.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України ( правила якої також застосовуються під час розгляду цього клопотання), клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Не вирішуючи на цьому етапі провадження питання, які має вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, але надаючи розумну оцінку, сукупності даних, що містяться у доданих до клопотання матеріалах, слідчий суддя вбачає у них обгрунтовані підтвердження того, що грошові кошти на які накладено арешт могли бути здобуті в результаті злочинної діяльності, пов`язаної із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин.

Отже слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для розгляду цього клопотання без повідомлення власників зазначеного у ньому майна.

Надаючи правову оцінку матеріалам клопотання як кожному окремо, так і у їх сукупності, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням доходить висновку, що прокурором у клопотанні та доданих до нього матеріалами доведено достатніми на цій стадії кримінального провадження доказами:

мету передачі, грошових коштів, які вилучені під час обшуку забезпечення невідворотності настання негативних наслідків для особи за вчинення кримінального правопорушення через позбавлення особи економічних переваг, одержаних внаслідок її протиправної поведінки, а також унеможливлення одержання такою особою будь-яких вигод внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема доходів від нього;

відповідність закону, а саме вимогам ст. 100 КПК України, ст. ст. 1,21 Закону України зазначеної прокурором мети такої передачі (збереження речових доказів та збереження їхньої економічної вартості), тобто її правову підставу (п.1 ч. 2 ст. 173 КПК України).

За викладених обставин, слідчий суддя вважає, що застосування такого обмеження права власності, як передача грошових коштів для здійснення заходів з управління ними в порядку та на умовах, визначених законом, є розумним та співрозмірним із виконанням завдань кримінального провадження.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя оцінює індивідуальні ознаки та властивості арештованого у цьому кримінальному провадженні майна, вартість якого перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та як наслідок виходить з того, що зазначені у клопотанні підстави для передачі майна на здійснення заходів з управління ним, мають місце та підтверджуються достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні та доданих матеріалах, та одночасно враховує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити необхідність передачі такого майна на здійснення заходів з управління ним, з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Зважаючи на викладене та враховуючи при цьому процесуальну позицію сторони обвинувачення, яка вказує на неможливість самостійно здійснити управління вказаним майном, слідчий суддя приходить до переконання про задоволення вимог клопотання щодо передачі майна на зберігання до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою досягнення завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26,100, 107,170-173 КПК України, ст. ст. 1,9,19,21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів », слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 поданого в межах кримінального провадження № 0002442 від 22.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України,, про передачу в управління майна, задовольнити.

Передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () в управління на підставах, у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 19,20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів », а саме вилучені в ході проведення 21.04.2025 року обшуку в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі 16100 доларів США.

Прокурору Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , що здійснює нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002442 забезпечити передачу грошових коштів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1