печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.03.2025 у справі № 757/9360/25-к, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся в порядку ст. 174 КПК України до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.03.2025 у справі № 757/9360/25-к, на майно, яке було вилучене 25.02.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу «HYNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а саме:

- транспортний засобу «HYNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання, представник заявника зазначає, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено неправомірно та безпідставно, чим порушено право законного власника майна на мирне володіння та розпорядження власним майном.

Зазначає, що у сторони обвинувачення немає жодних доказів, які б підтверджували, що арештоване майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі бути предметом чи об`єктом кримінально протиправних дій, отриманим внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

В ухвалі про накладення арешту на майно не наведено доказів того, що транспортний засіб має значення для кримінального провадження, а також те, що вказаний автомобіль набутий злочинним шляхом. Також не наведено доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які могли б бути використані як доказ для продовження арешту, чи обставин, що встановлені під час. досудового розслідування даного кримінального провадження.

Учасники за провадженням до судового засідання не з`явилися. Представник заявника направив на адресу суду заяву, згідно якої доводи клопотання підтримує в повному обсязі, наполягає на його задоволенні. Клопотання просив розглянути без його участі.

Прокурор до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про дату та час його проведення.

Тому, з урахуванням ст. 26 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності сторін кримінального провадження..

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2025 року у справі №757/9360/25-к накладено арешт на майно, яке було вилучене 25.02.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу «HYNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а саме:

- транспортний засобу «HYNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, яким встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, як вбачається із ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.03.2025, метою арешту майна, є забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, вищевказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим, прокурором.

Разом з тим, в даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання такого майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження, тобто арешту на таке майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру власнику транспортного засобу - ОСОБА_4 не здійснювалось.

Слідчим суддею встановлено, що ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності особи, яка не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження та є добросовісним набувачем такого майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, згідно ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у володінні заявника - добросовісного набувача.

Кримінальне провадження, в рамках якого накладено арешт, здійснюється протягом тривалого часу, арешт майна накладено 23.10.2023 року, а cтрок, протягом якого здійснюватиметься досудове розслідування кримінального провадження, на даний час чітко не окреслено, а отже і невизначеним в часі може бути обмеження права власності.

Так у постанові Верховного суду від 19.02.2021 № 643/12369/19, зазначено наступне. Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Разом з цим, як вбачається з вищевикладеного, накладений у даному кримінальному провадженні такий захід забезпечення як арешт майна, жодним чином не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні та будь-яким чином не пов`язаний з розслідуванням конкретного злочину, оскільки відомості щодо пред`явленої підозри власнику арештованого автомобіля у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, як і не встановлено розміру збитків у вигляді тяжких наслідків, які ймовірно заподіяні державі, оскільки доказів такого слідчому судді не надано.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що ОСОБА_4 має яке-небудь відношення до кримінальних правопорушень або, що саме нею вчинені інкриміновані кримінальні правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності заявника, володільця майна за незаконні дії третіх осіб.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту транспортного засобу, взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування, сторона обвинувачення не представили слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння володільця майна належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.03.2025 у справі № 757/9360/25-к - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.03.2025 у справі № 757/9360/25-к, на майно, яке було вилучене 25.02.2025 року в ході проведення обшуку, а саме на:

- транспортний засіб «HYNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1