Єдиний унікальний номер судової справи 201/6319/24
Номер провадження 1-кп/201/442/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, внесеного 14 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000781 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000781 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, яке складено прокурором ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_6 посилався на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на 3 роки, підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину саме в період іспитового строку, визначеного вказаним вироком, що вказує на те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого буде недостатнім, адже відносно ОСОБА_4 в межах інших кримінальних проваджень у 2023 році застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначена застава, яка була внесена і останній звільнений з під варти, проте наведені обставини не стали запобіжником протиправної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_4 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила його задовольнити та продовжити застосований відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 вважав, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а викладені у ньому доводи такими, що не підтверджені жодними доказами. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт або ж зменшити розмір застави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, посилаючись на наявність у її підзахисного постійного місця проживання, де за ним може бути здійснений контроль.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 липня 2024 року, з можливістю внесення застави у розмірі 302 800 гривень, який в подальшому був продовжений.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченого переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення існують і не зменшилися на час розгляду клопотання, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років.

Поряд із цим, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи і джерела доходу, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, відносно нього наявні інші кримінальні провадження за аналогічним звинуваченням, в межах яких вже діє запобіжний захід у вигляді застави.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки, підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину саме в період іспитового строку, визначеного вказаним вироком, що вказує на те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_4 переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, ступінь яких є досить високою.

Відтак, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 13 квітня 2025 року, до якого судовий розгляд не може бути завершеним, вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 02 червня 2025 року включно.

Доводи сторони захисту щодо необхідності зменшення розміру застави, який визначений ОСОБА_4 під час досудового розслідування, на переконання суду, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.

Так, розмір застави, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.

Вимогами п. 3 ч. 2 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому у виключних випадках якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму.

Тож, з огляду на положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, під час визначення саме такого розміру застави слідчим суддею ураховані тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , дані про його особу, а також обставини встановлені слідством, зокрема, те, що відносно останнього вже дії два запобіжних заходи у вигляді застави в межах інших кримінальних проваджень тощо.

Отже, з урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для зменшення розміру застави визначеного ОСОБА_4 , та продовжуючи обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, зважаючи на дані про особу обвинуваченого та те, що відносно нього вже діють запобіжні заходи в межах інших кримінальних провадженнях, приходить до висновку, що розмір застави, визначений у попередньому судовому рішенні у розмірі 302 800 гривень, належним чином забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 32, 176-178, 183, 194, 196, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 02 червня 2025 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_4 під вартою, є 02 червня 2025 року включно.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_4 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі у розмірі ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800,00 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, ОСОБА_4 , підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду у якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 14 годині 00 хвилин 04 квітня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1