ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2025 Справа №607/3514/25 Провадження №1-кп/607/1204/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №002808 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стаханов Луганської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, пенсіонера, розлученого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 04 квітня 2025 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробування з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст.76 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, в обвинуваченого ОСОБА_3 22 грудня 2024 року о 09:15 год., у період дії на території України режиму воєнного стану, який перебував біля торгівельного прилавку із мясними виробами ТОВ «Овочевий ринок», що по вул.Шептицького, 26а, в м.Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який він тоді ж і там же, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу із правої кишені верхнього одягу потерпілого ОСОБА_6 таємно викрав гаманець, чорного кольору, останнього, який матеріальної цінності для нього не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 8 000 грн., після чого з викраденим майном місце вчинення даного кримінального правопорушення покинув, чим спричинив вказаному потерпілому матеріальну шкоду на наведену суму.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що по даному факту нічого більше доповнити не може. Про вчинене щиро шкодує.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що їх підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винуватого, того, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак і його престарілий вік (майже 86 років), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також повне добровільне відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Таким чином, з урахуванням наявності пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, відсутності обтяжуючих його, фактичних обставин кримінального провадження, думки потерпілого, який у поданій на адресу суду заяві просив суворо не карати обвинуваченого, оскільки жодних претензій до нього не має, вважає дані обставини винятковими та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і дають підстави, при призначенні за ним покарання, застосувати положення ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення, зокрема, у виді штрафу зі стягненням в дохід держави, що буде необхідним та достатнім для виправлення даного обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки за вищенаведеного виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливі без ізоляції останнього від суспільства.

Разом із тим, обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням в порядку ч.4 ст.53 КК України про розстрочку виплати штрафу певними частинами строком до одного року в зв`язку із важким матеріальним становищем, заслухавши яке, а також думку прокурора, який не заперечив у його задоволенні, суд вважає за необхідне задовольнити та розстрочити виплату штрафу рівними частинами, починаючи із дати місяця набрання вироком законної сили з помісячною оплатою строком на 1 рік.

При цьому, вирок від 04 квітня 2025 року, ухвалений Луцьким міськрайонним судом Волинської області, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі та звільнено на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробування з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст.76 КК України, зважаючи на положення ст.70 КК України, необхідно виконувати самостійно.

Водночас, речовий докази у кримінальному провадженні, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ТРУП ГУНП в Тернопільській області кепку, сірого кольору (квитанція №016118) слід повернути ОСОБА_3 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян), що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави.

Розстрочити виплату штрафу ОСОБА_3 рівними частинами, починаючи із дати місяця набрання вироком законної сили з помісячною оплатою по 1 416, 67 грн. строком на 1 рік.

Вирок від 04 квітня 2025 року, ухвалений Луцьким міськрайонним судом Волинської області, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі та звільнено на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробування з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст.76 КК України виконувати самостійно.

Речовий докази у кримінальному провадженні, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ТРУП ГУНП в Тернопільській області кепку, сірого кольору (квитанція №016118) - повернути ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1