У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

22.07.2025 м. Львів

Cлідчий суддя Франківського районного суд м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого ВРЗЗС СВ Львівського РУП № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000607 від 21.07.2025, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Градицьк, Глобинського району, Полтавської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що останній підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України у кримінальному провадженні №0000607 від 21.07.2025, а саме у тому, що Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов?язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Разом з тим, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючись хуліганським мотивом, діючи з прямим умислом, з метою поширення неправдивих відомостей, які утворюють обстановку загального страху та паніки, достовірно знаючи, що інформація, яку він поширить є неправдивою та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді залучення значних сил і засобів для перевірки хибного повідомлення, пошуку вибухонебезпечних речовин, предметів або пристроїв, для запобігання можливої загрози життю та здоров?ю людей, а також врятуванню майна, перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 , що за адресою АДРЕСА_2 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що поширена ним інформація є неправдивою, із власного мобільного телефону марки «Nokia» із абонентським номером оператора мобільного зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_2 , близько 07:11 год., здійснив дзвінок оператору «102» УОАЗОР ГУ НП у Львівській області та повідомив завідомо неправдиву інформацію про замінування двома протитанковими мінами із 30 кілограмами тротилу військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до дезорганізації функціонування військової частини НОМЕР_1 та безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

21.07.2025 року о 10 годині 30 хвилин, слідчим в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення було затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Градицьк, Глобинського району, Полтавської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

21.07.2025 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.259 КК України, роз?яснено його процесуальні права та обов`язки.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, а також наявність вищенаведених ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , своїх обов?язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження у цьому ж кримінальному провадженні, продовжувати свою протиправну діяльність, а саме вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких зараз підозрюється. Таким чином просить підозрюваному ОСОБА_6 , обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із можливістю внесення застави у розмірі розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, просили задоволити.

Підозрюваний у судовому засіданні зазначив що з підозрою згідний, зазначив, що грошей на сплату застави немає, просив зменшити розмір застави.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання, просив застосувати альтернативний запобіжний захід, а саме домашній арешт або зменшити розмір застави.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування №0000607 від 21.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.259 КК України. Про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_6 повідомлено 21 липня 2025 року.

У відповідності до положень ч.1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного подання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри висунутої підозрюваному, яку слідство обґрунтовує: повідомлення від оператора лінії екстреного виклику «102», що надійшло 21.07.2025 до Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області, щодо вчинення кримінального правопорушення та було зареєстроване в Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №21526. Особа здійснювала виклик поліції з номеру мобільного телефону НОМЕР_3 ; протоколом огляду місця події; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення; протоколом огляду речей (мобільного телефону); протоколами допиту свідків та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно положень ст.177 КПК України визначено, що метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Вказані потреби досудового розслідування виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як ступінь втручання у права та свободи особи.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п?ять років.

При обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 слідчий суддя погоджується із доводами слідчого та прокурора про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які обгрунтовуються слідчим у заявленому клопотанні.

Так кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Крім того, як зазначає ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність ( «СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Зокрема, обґрунтованими є доводи слідчого про те, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження у даному кримінальному провадженні; чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_6 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слід зазначити те, що санкція ч. 1 ст. 259 КК України передбачає карається позбавленням волі на строк від двох до шести років, а тому з метою уникнення від покарання ОСОБА_6 , може переховуватися від слідства та суду.

У відповідності до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року застосування тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Водночас, Європейський суд з прав людини у справі «лійков проти Болгарії» N? 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризику повторного вчинення злочинів. Також у рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_6 , може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, слід зазначити про те, що в ході досудового розслідування не допитано всіх свідків, які на прохання останнього можуть даватимуть неправдиві показання.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, те що ОСОБА_6 , може продовжувати свою протиправну діяльність, а саме вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких зараз підозрюється.

Враховуючи наведені вище обставини, прихожу до переконання, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід - тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, саме стаття 5 Конвенції розкриває питання права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до прецедентного права Суду, гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні (дивіться Мангурас проти Іспанії [ВП], №. 12050/04, § 78, ЄСПЛ 2010 року). Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (дивіться Неймайстер проти Австрії, 27 червня 1968 року, § 14, серія А 8). Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого (дивіться Maнгурас, наведена вище, § § 79 - 80). Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити (дивіться Toшев проти Болгарії, № 56308/00, § 68, 10 серпня 2006 року; і Iванчук проти Польщі, № 25196/94, § 66, 15 листопада 2011 року).

Навіть якщо рішення національних судів про відмову звільнення під заставу засновані на «відповідних» і «достатніх» підставах Суд повинен також встановити, чи виявили компетентні національні органи влади «особливу ретельність» при вирішенні цього питання. Суд вважав, що цей критерій повинен бути доречним навіть у зв`язку з рішенням щодо визначення умов звільнення під заставу після того, як звільнення під заставу було офіційно дозволено, якщо особа залишилася в ув`язненні внаслідок відсутності можливості внести заставу (дивіться Koлаковіч проти Мальти, № 76392/12, § 74, 19 березня 2015 року).

Так, у справі Mangouras v. Spain ЄСПЛ вказав, що оскільки зростаючий стандарт в галузі захисту прав людини відповідно і неминуче вимагав більшої твердості при оцінці порушень фундаментальних цінностей демократичних суспільств, при визначенні розміру застави не можна виключати прийняття до уваги професійного середовища, яке сформувало обставини для даної діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу.

Так, у цій справі заявнику було призначено заставу у сумі 3 000 000 євро і було встановлено, що вказана сума, швидше за все, перевищувала платоспроможність заявника. Однак, враховуючи винятковий характер справи та величезний збиток ЄСПЛ визнав, що визначення застави у такому розмірі не є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. CzechRepublic від 25.04.2000 (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза його втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси кримінального провадження, майновий та сімейний стан підозрюваного, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній підозрюється, оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного, вважаю, що підозрюваному слід визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 року.

На думку слідчого судді, такий розмір застави достатньою мірою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з часу затримання 21 липня 2025 року о 10:30.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів до 18.09.2025 включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить в сумі 60 560 (шістдесять тисяч п`ятсот шістдесять) грн. 00 коп., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем).

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок, ОСОБА_6 звільняється з-під варти у порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_6 покладаються такі обов`язки:

- прибувати до слідчого ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, за викликом слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та направити начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1