КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 25.04.2025 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування тривалістю 60 днів з моменту затримання, тобто до 22.06.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, в ____________________________________________________________________________________

Справа № 761/16714/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3664/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

порядку п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

30.04.2025 від захисника ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній вказував про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, а також відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 не інкримінуються будь-які дії, які пов`язані із виготовленням та підробленням медичних документів, а докази, що містяться у матеріалах клопотання, не підтверджують фактів участі ОСОБА_6 у таких діях, хоча органом досудового розслідування здійснювалось документування саме цих фактів.

При розгляді клопотання слідчий суддя не дав належної оцінки відомостям, що характеризують підозрюваного та стану його здоров`я, зокрема не врахував міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, одружений має на утриманні п`ятеро дітей, двоє з яких неповнолітні, є діючим військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій та має державні нагороди, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має хронічні захворювання.

Стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б підтверджували існування ризику переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду.

Заявлений ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних є формальним, без врахування конкретних обставин справи.

Жоден із допитаних свідків не знаходиться у службовій чи фінансовій залежності від ОСОБА_6 , і останній не має фактичної можливості впливати на них.

Ризик знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення носить абстрактний характер, оскільки жодним чином не конкретизується, яким чином підозрюваний може вчинити такі дій, враховуючи, що більша частина документів вже була вилучена під час проведення обшуків, а протоколи НСРД зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, нічим не підтверджується. Обґрунтування даного ризику у клопотанні та його оцінка в ухвалі слідчого судді відсутня.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який в режимі відеоконференцзв`язку заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, 3 відділом 1 управління досудового розслідування іГоловного слідчого управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001034 від 01.11.2024 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що в особливий період ОСОБА_10 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, за грошову винагороду за попередньою змовою групою осіб, розпочав організовувати виготовлення військовозобов`язаним особам чоловічої статі медичної документації, яка містить завідомо неправдиві відомості про захворювання, які надають підстави для визнання непридатними до військової служби та виключення з військового обліку, а також документації, що містить завідомо неправдиві відомості щодо відношення особи до військової частини та проходження військово-лікарської комісії при відповідній військовій частині, чим перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, заздалегідь, але не пізніше 14.03.2025, ОСОБА_10 залучив до протиправної діяльності військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , який, будучи об`єднаним з ОСОБА_10 єдиним умислом, спрямованим на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в частині ухилення громадян, у тому числі ОСОБА_11 , від мобілізації, і виконуючи свою частину обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу, за невстановлених обставин виготовив і передав ОСОБА_10 фіктивне направлення на військово-лікарську комісію у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на ім`я ОСОБА_11 .

В свою чергу, 19.03.2025 о 15 год 13 хв, ОСОБА_10 , виконуючі взяті на себе раніше перед ОСОБА_11 зобов`язання, надіслав останньому вищевказане направлення поштовим зв`язком «Нова Пошта».

Того ж дня, о 15 год 23 хв. ОСОБА_10 , діючи в межах попередньо досягнутої домовленості з ОСОБА_6 про спільне вчинення злочину, використовуючи номер мобільного телефону НОМЕР_2 , у месенджері WhatsApp» записав ОСОБА_11 голосове повідомлення на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , де повідомив, що у разі перевірки його документів представниками ТЦК, останньому необхідно пред`явити направлення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зателефонувати начальнику рекрутингового центру військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , і останній підтвердить дійсність направлення.

20.03.2025о 16 год 00 хв ОСОБА_11 отримав відправлення ОСОБА_10 , а саме: направлення Голові військово-лікарської комісії у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, на ім`я ОСОБА_11 , виконаного на бланку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, від 2025 року №1/27/10- ...., за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 та з відтиском печатки «"Національна гвардія України " військова частина 3027 ідентифікаційний код НОМЕР_4 ».

01.04.2025 об 11 год 23 хв, ОСОБА_11 здійснив дзвінок з особистого номеру мобільного телефону на номер мобільного телефону, який використовує ОСОБА_6 та повідомив йому, що виникла необхідність у підтвердженні правдивості відношення ОСОБА_11 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та дійсності направлення на військово-лікарську комісію.

В ході даної розмови ОСОБА_6 , усвідомлюючи що ОСОБА_11 не має відношення до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, виконуючи свою частину обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації умислу на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, повідомив, що особисто виписував направлення ОСОБА_11 та підтвердив, що останній дійсно проходить військово-лікарську комісію у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також те, що його відпустили для узгодження побутових питань перед мобілізацією до бойової частини.

Того ж дня, о 11 год 38 хв, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідків, зателефонував з особистого номеру мобільного телефону ОСОБА_11 на номер мобільного телефону та повідомив, що останній повинен йому надати 300 доларів США, за підтвердження дійсності направлення.

Згідно даних протоколу затримання від 24.04.2025, цього ж дня о 09 год. 48 хв. ОСОБА_6 затримано на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК.

24.04.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у чиненні за попередньою змовою групою осіб перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

25.04.2025 старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 звернулась до слідчого суддів Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 25.04.2025 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування тривалістю 60 днів з моменту затримання, тобто до 22.06.2025 включно.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами у їх сукупності.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеним існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність підстав застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, як убачається із положень ч. 6 ст. 176 КПК, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Викладені в апеляційній скарзі захисника в інтересах підозрюваного доводи про недоведеність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять достатні дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника про те, що ОСОБА_6 не інкримінуються будь-які дії, які пов`язані із виготовленням та підробленням медичних документів, а докази, що містяться у матеріалах клопотання, не підтверджують фактів участі ОСОБА_6 у таких діях, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків та підозрюваних у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , та на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Так, у відповідності до змісту ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому, колегія суддів враховує визначену законодавцем дискрецію не визначати або визначати розмір застави під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК, та під час застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вищенаведені обставини у сукупності із конкретними обставинами кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, даними про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, має на утриманні 5 дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проходження служби характеризується позитивно, беручи до уваги вік та процесуальну поведінку підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Ураховуючи вищенаведені дані про особу підозрюваного, його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, водночас беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину та його наслідки, колегія суддів приходить до висновку, що співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками буде розмір застави у виді 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень у національній грошовій одиниці із покладенням на підозрюваного обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування такий запобіжний захід є достатнім стримуючим заходом для підозрюваного, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання покладених на нього обов`язків.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу із визначенням застави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями.

При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у межах кримінального провадження № 0001034 ОСОБА_6 затримано 24.04.2025.

Відтак, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити строк тримання під вартою ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування на 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 22.06.2025 включно.

Визначаючи строк дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави, колегія суддів, з урахуванням вимог ч. 7 ст. 194, п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, вважає за необхідне визначити строк дії таких обов`язків на два місяці, однак у межах строку досудового розслідування, тобто до 24.06.2025 включно.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 22.06.2025, із визначенням застави у виді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень у національній грошовій одиниці, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави, строком до 24.06.2025.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 25 квітня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування кримінального провадження, до 22 червня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому ж кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 24 червня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3