Справа №587/1495/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/904/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 22 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 31 травня 2025 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 22 травня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в яких просить ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 22 травня 2025 року скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п. 1, п. 3, п 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 у поданій заяві просить апеляційний розгляд поданої обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційної скарги, проводити у її відсутність.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме вчинення обвинуваченим умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає тривалі строки позбавлення волі із конфіскацією майна.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають заміні запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. 1,п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, який віднесено до категорії особливо тяжкого, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що в сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Також враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 не має сталих соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, спрямованого на заволодіння грошових коштів потерпілих, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), та погрозою застосуванням такого насильства, є обґрунтовані підстави вважати про існування ризику вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційні доводи обвинуваченого про можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, більш м`який запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Наявність у обвинуваченого фактичного місця проживання не може бути визнано таким чинником, який сам по собі нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема переховуватися від суду.

До апеляційної скарги не додано переконливих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, які здатні реально вливати на його поведінку та могли би бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та реальною гарантією запобігти встановленим ризикам.

Окрім цього, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено відомості, які підтверджують, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані останнього сталися суттєві зміни, чи з`явилися нові обставини, які не були предметом дослідження судом першої інстанції і не були ним враховані, та які суттєво могли би вплинути на висновки про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 22 травня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4