Провадження № 1-кс/686/60/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання начальника 2 відділення СВ УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, не судимого, військовослужбовця за контрактом Збройних Сил України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000063 від 08.02.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України,

встановив:

30 травня 2025 року начальник 2 відділення СВ УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено в клопотанні, що В обґрунтування даного клопотання слідчим зазначено, що Громадянин України ОСОБА_3 , 19.03.2014 відповідно до наказу № 64 командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, призначений на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту у військовому званні «майор».

Надалі, відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.11.2016 № 453 майора ОСОБА_3 , начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту, переміщено на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, майор ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Згідно із ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У відповідності до вимог статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження, наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані свято І непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Згідно із вимогами статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Відповідно до статей 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час І частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Окрім цього, ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону N 589-УІІ ( 589-18 ) від 19.09.2013; із змінами, внесеними згідно із Законом N 1275-УІІ ( 1275-18 ) від 20.05.2014) визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України.

Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки.

Разом з тим, майор ОСОБА_3 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, вчинив непокору, яка виразилася в умисному невиконанні наказу, за наступних обставин.

Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 01.11.2016 № 453 та телеграфного розпорядження т.в.о. начальника Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України від 03.11.2016 №350/160/2660 військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_3 , призначено на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2016 №293 майор ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу військової частини та вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Вказаний наказ виданий встановленим Законом порядком, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та останній не був пов`язаний з порушенням конституційних прав і свобод майора ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Так, 07 грудня 2016 року майор ОСОБА_3 ознайомився з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2016 №293 про вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та підтвердив ознайомлення рапортом командиру військової частини НОМЕР_1 , який був складений у військовій частині НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в якому йому було доведено з`явитися до нового місця служби в визначений керівними документами термін. Крім цього він зазначив, що претензій до керівного складу військової частини НОМЕР_1 з приводу його переводу до іншого місця служби в нього не має.

Крім того, цього ж числа, в присутності заступника командира військової НОМЕР_1 по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_4 , від майора ОСОБА_5 майор ОСОБА_3 отримав припис на вибуття з військової частини НОМЕР_1 в якому було зазначено термін прибуття 08.12.2016 до військової частини НОМЕР_2 .

Проте, 08.12.2016 майор ОСОБА_3 до нового місця служби, тобто до військової частини НОМЕР_2 - не прибув, хоча останній вищезазначений наказ прийняв до виконання, але насправді умисно не виконав.

08.02.2017 відомості про даний факт слідчим військової прокуратури Хмельницького гарнізону внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000063 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 402 КК України.

12.07.2017 складено письмове повідомлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Балта Одеської області, громадянину України, не судимому, військовослужбовцю за контрактом Збройних Сил України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, яке вручено останньому не було через те, що його місцезнаходження є невідомим, а тому у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, за правилами ст. 135 КПК України було надіслано за адресою його проживання.

Постановою прокурора від 12.07.2017 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_3 ..

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років.

Клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання (ст.186 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст.193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Проте, слідчий у поданому клопотанні не зазначає про можливість його розгляду у відсутності підозрюваного ОСОБА_3 із зазначеного клопотання не вбачається й та обставина, що останній оголошений у міжнародний розшук, що позбавляє слідчого суддю можливості розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного.

Крім того, органом досудового розслідування до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду було подано клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_3 для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2024 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_3 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Термін дії вказаної ухвали закінчився 30 травня 2025 року.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.190 КПК України ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що слідчий суддя позбавлений можливості розглянути подане слідчим клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відсутності підозрюваного ОСОБА_3 , на затримання якого був наданий дозвіл ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30 травня 2024 року, строк дії якої закінчився 30 травня 2025 року, вказане клопотання слідчого слід залишити без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.187, 188, 196 КПК України, -

постановив:

Клопотання начальника 2 відділення СВ УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_2 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя