ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4092/25 Номер провадження 11-сс/814/333/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 26 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2025 року за №0000380, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Пишненки Полтавського р-ну Полтавської області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні, строком до 22 травня 2025 року.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного та недоведеність стороною обвинувачення недостатності обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, щоб запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 26 березня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що з урахуванням обставин і характеру інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, даних про його особу та посткримінальну поведінку, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та водночас підтвердив те, що наразі кримінальні провадженні щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.345 КК України та ст.296 КК України об`єднані в одне провадження, ОСОБА_8 проживає за місцем свого проживання та є відсутніми відомості про порушення ним умов застосованого йому запобіжного заходу, заперечення підозрюваного та його захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У силу ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст..177 КПК України.

Як визначено в ч.ч.1, 2, 4 ст. 194 КПК України,під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

Якщо ж при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СВ Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2025 року за №0000380 (а.п.6).

24 березня 2025 року слідчий ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України умисного заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (а.п.40-43).

26 березня 2025 року слідчий ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-57).

Слідчий суддя за результатами розгляду наведеного вище клопотання застосував підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні (а.п.66-68).

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді щодо застосованого ОСОБА_8 запобіжного заходу не спростовують.

Як убачається з матеріалів справи, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється та відповідно до матеріалів, доданих до клопотання слідчого, підтверджується вагомими доказами, на підставі розумної оцінки сукупності яких слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Не оскаржується в апеляційному порядку й необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу.

У свою чергу, колегія суддів уважає наявним існування ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають підстави вважати про наявність певного ступеню ймовірності того, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Натомість, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КК України вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення належним чином не обґрунтовано та не доведено з урахуванням, у тому числі й даних про особу ОСОБА_8 , який, при цьому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Розглядаючи ж клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, його обставини, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має: постійне місце проживання, соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні, його майновий стан.

Разом з цим, під час розгляду клопотання та апеляційної скарги сторона обвинувачення не довела обставину, передбачену п.3 ч.1 ст.194 КПК України - недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам, із урахуванням усіх обставин провадження, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, які стосуються кримінального правопорушення (характеру, тяжкості, обставин) та особи підозрюваного, його поведінки та інших доречних факторів під час досудового розслідування, саме в їх сукупності.

Так, кримінальним процесуальним законом установлено презумпцію застосування більш м`якого запобіжного заходу, якщо не доведено, що він не є достатнім для досягнення мети запобіжного заходу. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид запобіжного заходу є недостатнім покладається на сторону обвинувачення.

Поряд із загальною та особливою складовими підставами для застосування запобіжного заходу слідчий суддя повинен також ураховувати обставини, зазначені в ст.178 КПК України, й оцінити їх у сукупності. До того ж, перелік таких обставин не є вичерпним.

При цьому, законодавцем підкреслюється, що застосування запобіжного заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з тим щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Колегія суддів, окрім урахованого слідчим суддею, також ураховує те, що ОСОБА_8 проживає за місцем свого проживання і дотримується умов застосованого йому слідчим суддею запобіжного заходу, що підтверджено прокурором у суді апеляційної інстанції, самостійно за першим викликом у визначений апеляційним судом час брав участь у судовому засіданні в розгляді апеляційної скарги сторони обвинувачення, в якій порушувалося питання про погіршення його становища шляхом застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А, отже, й апелянтом не обґрунтовано, чому за наведених вище обставин неможливо досягти мети запобіжного заходу в умовах систематичного (цілодобового) контролю за поведінкою підозрюваного не лише шляхом обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8 належить застосувати запобіжний захід, пов`язаний із цілодобовою ізоляцією останнього в житлі та покладенням на нього ряду відповідних процесуальних обов`язків (обмежень) із метою контролю за його поведінкою, оскільки запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту узгоджуватиметься з метою його застосування та буде достатнім стримуючим засобом, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, при цьому, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

У той же час, інший більш м`який запобіжний захід, ніж цілодобовий домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а тому твердження сторони захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби є неспроможними.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4