ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року м.Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження №0003436 від 08.09.2024 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чагрів Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, пенсіонера, раніше судимого вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2024 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 850 грн штрафу,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.194 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 п.п.1, 5 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

________________________________________________________________________________________________

ЄУНСС: 716/2455/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/189/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке призначене ОСОБА_6 вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2024 року ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з дня затримання 08 вересня 2024 року о 21 год. 25 хв.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з дня його затримання 08 вересня 2024 року о 21 год. 25 хв. до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 42 901, 91 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 08 вересня 2024 року о 17:53 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає його колишня співмешканка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у зазначений час перебували всередині житлового будинку домогосподарства, діючи умисно, переслідуючи мету умисного знищення чужого майна та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи відкрите джерело вогню та пластикову каністру, всередині якої знаходились рідини нафтопродуктів, здійснив підпал вхідних дверей та фасаду житлового будинку внаслідок чого виникло їх загоряння.

Після вчиненого ОСОБА_6 покинув територію вказаного домогосподарства та пішов до домогосподарства, в якому проживає.

Крім цього, 08.09.2024 о 17:53 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає його колишня співмешканка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин у зв`язку з неодноразовими конфліктами між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяти смерть ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , достеменно знаючи, що вказані особи перебувають у зазначеному будинку, використовуючи запальну суміш та сірники, здійснив підпал фасаду та вхідних дверей даного житлового будинку, в приміщенні якого на той момент знаходились останні. Надалі ОСОБА_6 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, пішов до домогосподарства, в якому проживає, однак кримінальне правопорушення не закінчив з причин, які не залежали від його волі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразились в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися в закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, кваліфіковано за ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК України.

Вказує, що орган досудового розслідування не допитував його, не проводив слідчого експерименту щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, його не було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження та не вручено копію обвинувального акту.

Стверджує, що у суді першої інстанції його не було допитано як обвинуваченого, а надано тільки останнє слово, в якому він визнав вину за ч.2 ст.194 КК України.

Зазначає, що конфлікт між ним та його дружиною і тещею мав побутове підґрунтя та взаємні образи в ході сварки.

Окрім того, обвинуваченим було подано доповнення до апеляційної скарги, в яких він просить повернути кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Також прокурором та представником потерпілих були подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони не погоджується з доводами обвинуваченого та просять залишити без змін вирок суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їх представник до початку апеляційного розгляду подали заяву, в якій підтримали позицію, викладену у суді першої інстанції та у запереченнях на апеляційну скаргу та просили розгляд справи проводити без їх участі.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог при ухваленні вироку дотримано у повній мірі.

Суд першої інстанції повно, об`єктивно дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку.

Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю ретельно досліджених доказів.

Оскільки вирок суду в частині притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.194 КК України, апелянтом не оспорюється, то в цій частині колегією судді не переглядається.

Обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України визнав повністю, однак за ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України вину не визнав.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина за ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України підтверджується доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 вказала, що 24 роки прожила з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах. 08.09.2024 ОСОБА_6 зайшов на подвір`я їх господарства по АДРЕСА_2 , в якому на той час вона проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . В руках обвинувачений тримав пластмасову каністру, в якій був бензин. Вона забігла до будинку, де перебувала її матір, швидко закрила вікно та двері. ОСОБА_6 бачив, що вона закрилася в будинку і, незважаючи на її попередження, що викличне поліцію, облив вхідні двері та стіну будинку рідиною, що була в каністрі, та підпалив їх. Під час вчинення цих дій він висловлювався в їх сторону нецензурними словами, а також погрожував, що вони згорять, знаючи, що в будинку також перебувала її матір похилого віку, яка погано пересувається. ОСОБА_6 було відомо, що її мати ОСОБА_10 не зможе самостійно вибратися з дому. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кричали в будинку, та обвинувачений чув цей крик. При цьому ОСОБА_6 не вживав жодних заходів, щоб погасити пожежу, навпаки він ще підливав бензин, який знаходився на дні каністри. ОСОБА_9 з матір`ю дійсно боялися, що можуть загинути від пожежі в будинку, оскільки полум`я могло дійти до газової труби, яка розміщена зверху над вхідними дверима будинку.

У подальшому, коли ОСОБА_6 покинув їх територію, ОСОБА_9 вибігла з будинку та почала гасити пожежу. В цей час вона почула, що ОСОБА_6 , який повертався до свого будинку по АДРЕСА_1 висловився в їх сторону з погрозами, якщо вони не згоріли, то цієї ночі згорять повністю. Пожежа була припинена внаслідок її активних дій з гасіння полум`я водою, яка перебувала у відрах в будинку.

Також, ОСОБА_9 повідомила, що обвинувачений відносно неї неодноразово вчиняв домашнє насильство. Востаннє ОСОБА_6 побив її 09.07.2024, за що вироком Заставнівського районного суду його було притягнуто до кримінальної відповідальності і призначено покарання у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції вказала, що 08.09.2024 після 17:40 години ОСОБА_9 забігла до будинку, зачинила вікно та двері, повідомивши, що ОСОБА_6 хоче їх спалити. В цей час прийшов ОСОБА_6 , який почав стукати по вікнах, погрожувати їй та доньці спаленням. Він знав, що вони знаходяться в будинку, добре чув їх крики, але не зупинився. Вона сприймала таку поведінку ОСОБА_6 як загрозу для її життя. Після підпалу ОСОБА_9 зателефонувала до поліції, а ОСОБА_10 до МНС. Коли ОСОБА_6 залишив подвір`я, ОСОБА_9 сама загасила вогонь. Потерпіла також повідомила, що упродовж останнього часу ОСОБА_6 неодноразово погрожував їй та доньці фізичною розправою, а саме говорив, що їх вб`є.

Показання потерпілих узгоджуються з відеозаписом із камер відеоспостереження, що знаходяться на подвір`ї домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , а також протоколом огляду вказаного носія інформації, які були досліджений судом першої інстанції.

З даного відеозапису встановлено, що 08.09.2024 приблизно о 18:50 год. до домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці предмет білого кольору, схожий на каністру, та прямує до вхідних дверей житлового будинку, в який до цього зайшла ОСОБА_9 .

Під час вчинення підпалу будинку, ОСОБА_6 почав стукати у вікно, при цьому нецензурно лаявся, погрожував спалити потерпілих, кричав «Всі поздихаєте», «Я попереджав» та висловлював намір спалити будинок разом з потерпілими. Після цього ОСОБА_6 розвернувся та вилив залишки вмісту каністри на фасад будинку. В подальшому ОСОБА_6 покинув територію цього домогосподарства. Потім ОСОБА_9 намагалася самостійно загасити вогонь, а ОСОБА_6 висловив погрози «Ви в мене до ранку не доживете», «Спалю все» та зник з поля зору відеокамери (т.1 а.с.67-74).

На переконання колегії суддів, всупереч доводам обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб.

Відповідно до усталеної судової практики, а також за змістом пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При вирішенні питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки.

Про умисел ОСОБА_6 на позбавлення життя потерпілих свідчать обставини, які визнані судом доведеними:

- поведінка обвинуваченого, що передувала події 08 вересня 2024 року, а саме - тривалі неприязні відносини з потерпілими, неодноразові конфлікти, ініціатором яких був саме обвинувачений, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово вчиняв сварки та погрожував їм вбивством, притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за нанесення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що підтверджується вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2024 року;

- словесний конфлікт з ОСОБА_11 напередодні події, після якого обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв каністру з пально-мастильною рідиною, прийшов до будинку потерпілих та, використовуючи запальну суміш та сірники, підпалив фасад та вхідні двері будинку, в якому перебували ОСОБА_11 та її матір ОСОБА_10 ;

- поведінка обвинуваченого під вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, висловлювання погроз про намір заподіяти смерть потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ;

- спосіб вчинення кримінальних правопорушень, який є небезпечним для життя багатьох осіб, шляхом вчинення підпалу будинку, при цьому обвинувачений достовірно знав, що у ньому перебувають потерпілі, у тому числі маломобільна особа похилого віку;

- поведінка обвинуваченого після вчинення підпалу будинку, оскільки ОСОБА_6 не вчинив жодних дій, спрямованих на гасіння пожежі чи на надання допомоги потерпілим, а навпаки залишив місце події.

На переконання колегії суддів, дані факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив усі дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілих, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, що не залежать від його волі, оскільки потерпілій ОСОБА_9 вдалося своїми силами загасити пожежу.

Отже, позицію обвинуваченого про те, що він не мав наміру на вбивство потерпілих, колегія суддів оцінює критично, як обраний спосіб захисту, що не спростовує встановлених фактичних обставин вчинення ним закінченого замаху на умисне вбивство потерпілих.

Окрім цього, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений посилається на те, що орган досудового розслідування не допитував його, не проводив слідчого експерименту щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, його не було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження та не вручено копію обвинувального акту.

Ці доводи колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що 09 вересня 2024 року ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_7 відмовився від надання показань на підставі ст.63 Конституції України (т.2 а.п.47-48).

Щодо не проведення у даному кримінальному приводженні слідчого експерименту за участю підозрюваного, колегія суддів зауважує, що у відповідності до ч.1 ст.240 КПК України, проведення слідчого експерименту є правом, а не обов`язком слідчого та прокурора.

У даному кримінальному провадженні, враховуючи відмову ОСОБА_6 від надання будь-яких показань з приводу обставин кримінальних правопорушень та наявність беззаперечного доказу відеозапису, на якому камерою відеоспостереження у повному обсязі зафіксовано обставини вчинення кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування було визначено недоцільно проводити його.

Разом з тим, сторона захисту не заявляла клопотання про проведення за їх участі такої слідчої дії.

Посилання на те, що обвинувачений не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та не отримував копію обвинувального акту спростовується протоколом ознайомлення підозрюваного ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження від 26 листопада 2024 року за участю захисника, що підтверджується їхніми підписами (т.2 а.п.148).

Крім того, отримання обвинуваченим та його захисником копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підтверджується розпискою від 26 листопада 2024 року (т.3 а.п.12).

Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про те, що у суді першої інстанції його не було допитано як обвинуваченого, а надано тільки останнє слово, в якому він визнав вину за ч.2 ст.194 КК України, оскільки, як встановлено з вироку суду та журналу судового засідання від 26 березня 2025 року, ОСОБА_6 під час допиту відмовився надавати показання щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень (т.3 а.п.109-110). Тільки під час встановлення порядку та обсягу дослідження доказів повідомив суду, що визнає вину лише за ч.2 ст.194 КК України.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить повернути кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Однак, колегією суддів в ході апеляційного перегляду не встановлено порушень, які б слугували підставами, згідно ст.415 КПК України, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК України.

Проаналізувавши кожен із доводів апеляційної скарги колегія суддів не встановила підстав для скасування вироку.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст.65 КК України, судом враховано тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність кількох обставини, що обтяжують покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Остаточне покарання, призначене судом, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 п.п.1,5 ч.2 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

17.07.2025

(дата засвідчення копії)