Номер провадження: 11-сс/813/894/25
Справа № 522/7397/25 1-кс/522/2703/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2025 про арешт майна у к/п № 000117 від 14.02.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 000117 від 14.02.2025 було частково задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_11 та було накладено арешт на тимчасово вилучене 15.04.2025 в ході обшуку житлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 майно, а саме на предмет ззовні схожий на рушницю моделі «Beretta» 686 Silver s/n F19490X, який знаходиться у пластиковому чохлі (кейсі) темносинього кольору; дозвіл № НОМЕР_1 на носіння нарізного карабіну: « НОМЕР_2 », кал. 7,62х39 № НОМЕР_3 , який продовжено до 16.04.2026; витяг з Єдиного реєстру зброї про надання дозволу на зберігання, носіння рушниці Beretta» 686 Silver s/n F19490X, на 2 арк.; повідомлення про придбання рушниці Beretta» 686 Silver s/n F19490X, на 1 арк.; пристрій ззовні схожий на нарізний карабін «ФОРТ205», кал. 7,62х39 № НОМЕР_3 , з чотирма магазинами, який знаходиться у чохлі чорного кольору; сім-картку оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_4 ;стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «lifecell» зі скетчкарткою з номером телефону НОМЕР_5 ; мобільний телефон iPhone 12 Pro Max у чохлі червоного кольору без сімкартки; мобільний телефон «Xiaomi» s/n НОМЕР_6 , бірюзоого кольору з сімкарткою оператора мобільного зв`язку «lifecell» № НОМЕР_7 у прозорому силіконовому чохлі; мобільний телефон «Xiaomi» model 24030PN60G s/n53468/ НОМЕР_8 з сімкарткою оператора мобільного зв`язку «lifecell» № НОМЕР_9 у чохлі чорного кольору; ноутбук «MacBook Pro» s/n CO2PT1M9FVH7.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, які вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту, з метою збереження вказаних предметів та речей, оскільки вони мають значення для встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- органом досудового розслідування не доведено, що вилучене майно має ознаки речових доказів, водночас ОСОБА_7 є законним власником вилучених мобільних телефонів, ноутбуку та зброї, відомості про їх протиправне набуття в матеріалах справи відсутні;

- всупереч приписів ст. 168 КПК України матеріали, якими обґрунтоване клопотання слідчого не містять інформації з приводу призначення експертиз вилученого майна;

- клопотання про арешт майна обґрунтоване необхідністю збереження речових доказів, водночас матеріали справи не містять постанови про визнання вилученого майна речовими доказами;

- ОСОБА_7 є діючим адвокатом, її мобільний телефон та ноутбук містять інформацію, яка становить адвокатську таємницю;

- мобільний телефон ОСОБА_7 , а саме iPhone 12 Pro Max вже вилучався за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_12 , однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.01.2025 був повернутий з тих підстав, що накладення арешт на мобільний телефон адвоката, який може містити інформацію, яка є предметом адвокатської таємниці не відповідає забезпеченню гарантій адвокатської діяльності;

- вилучена у ОСОБА_7 зброя придбана та зберігалася на законних підставах.

За таких обставин, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про арешт майна.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрювана ОСОБА_7 та її захисники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, СВ УСБУ в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування № 000117 від 14.02.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 260 КК України та за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 436-2, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 109, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 260 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в березні-квітні 2022 на території міста Одеси було створено організовану групу осіб під назвою «Оперативное боевое подразделение» (далі «ОБП») з ознаками незаконного воєнізованого формування, яка має організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість та дисципліну, в якому проводяться лекції та заняття щодо різного роду військової і фізичної підготовки, серед яких є заняття з фізичної підготовки, проведення учбових стрільб та заняття з рукопашного бою. Встановлено, що основною ціллю створення вказаного формування є підготовка його учасників до сприяння представникам збройних сил РФ в їх окупаційній діяльності у випадку окупації ЗС РФ м. Одеси. Вказане формування «ОБП» створив та очолює громадянин України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Севастополь АР Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_2 . До структури «ОБП» входять загалом 23 особи, переважна більшість з яких є громадянами Російської Федерації, Республіки Білорусь та Киргизької Республіки, які перебувають на території України втому числі незаконно. Створена ОСОБА_12 група з ознаками воєнізованого формування «ОБП» включає в себе 5 основних підрозділів: «штурмова група»; «снайперська група»; «розвідгрупа»; «група оперативного забезпечення» та «офіцер зв`язку».

Із клопотання вбачається, що протягом 2022-2024 вказана група зі стійкими ознаками незаконного воєнізованого формування вжила заходів до озброєння, придбавши більше 60 одиниць вогнепальної зброї, боєприпасів до неї, військову амуніцію, аксесуари до зброї (оптичні, коліматорні приціли, тощо), медичні препарати, в тому числі для надання первинної медичної допомоги після вогнепальних поранень, військову форму, засоби індивідуального захисту військовослужбовців (бронежилети, бронеплити, каски, тощо).

Встановлено, що до складу «ОБП», серед іншого, входила громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП НОМЕР_10 , контактні телефони, які знаходиться у її постійному особистому користуванні НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , позивний АГРА

15.04.2025, у період з 08 год. 44 хв. по 12 год. 13 хв., на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 08.04.2025 (справа № 522/7397/25, провадження №1кс/522/2423/25), ст. слідчим в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_13 було проведено обшук житлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та тимчасово вилучено вище перелічене майно.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту слідчийвизначив метою накладення арешту на майно його збереження у якості речових доказів, проведення огляду, криміналістичних та інших експертиз.

Окрім того, у клопотанні зазначено, що вилучені предмети можуть бути визнані речовими доказами (а.п. 3).

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання слідчого не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання на необхідність накладення арешту на майно.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ накладення арешту на майно має бути законним, переслідувати легітимну мету та пропорційним меті, яка переслідується, а не бути надмірним обтяженням для особи.

Таким чином, розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя встановлює його обґрунтованість/необґрунтованість та наявність/відсутність підстав для його застосування в залежності від того, на яку підставу посилається слідчий.

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Аналіз змісту клопотання слідчого свідчить про те, що метою для накладення арешту у розумінні ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.

Приписами ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У цьому контексті апеляційний суд зауважує, що матеріали, які надані апеляційному суду не містять постанови слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами, окрім того, у клопотанні не зазначено яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене у підозрюваної ОСОБА_7 майно.

При цьому, колегія суддів суд вважає обґрунтованими посилання захисника з приводу того, що всупереч приписам ст. 168 КПК України матеріали, якими обґрунтоване клопотання не містять інформації з приводу призначення експертиз вилученого майна.

Більш того, апеляційному суду не було надано відомостей з приводу того, чи здійснювався огляд вилученої техніки чи містить вона інформацію, яка має значення для зазначеного кримінального провадження, чи були призначені експертизи.

У цьому контексті апеляційний суд також враховує ту обставину, що п.п. 1, 9 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 встановлено, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності та втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом.

Відтак, колегія судді вважає, що накладення арешту на мобільні телефони та ноутбук ОСОБА_7 яка здійснює адвокатську діяльність, які можуть містити в собі інформацію, яка є предметом адвокатської таємниці, не відповідає забезпеченню гарантій адвокатської діяльності з огляду також на відсутність належного обґрунтування необхідності для накладення арешту.

Окрім того, на підставі аналізу матеріалів справи вочевидь не є зрозумілою необхідність накладення арешту на вилучену зброю, на володіння якої підозрювана ОСОБА_7 має дозволи. У цьому контексті колегія суддів враховує також аргументи сторони захисту з приводу того, що не вся вилучена зброя фігурує у переліку зброї, яка за версією органу досудового розслідування використовувалася учасниками організованої групи.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що наявні у проваджені матеріали у поєднанні із загальними доводами клопотання не можуть бути безумовними підставами для накладення арешту на майно.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів безумовно не виключає відношення вилученого майна до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору-процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2025, про арешт майна, перелік якого міститься у резолютивній частині ухвали у к/п № 000117 від 14.02.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, перелік якого зазначено в мотивувальній частині ухвали, вилученого 15.04.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору процесуальному керівнику у к/п № 000117 від 14.02.2025 для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4