Справа № 405/5180/25
провадження № 1-кс/405/2138/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0016507 від 17.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий звернувся з даним клопотанням до слідчого судді Подільського районного суду міста Кропивницького, відповідно до якого просив продовжити строк дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги обставини кримінального провадження та особу підозрюваного.

Прокурор у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими клопотання слідчого підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний та захисник не заперечували проти клопотання слідчого.

Заслухавши сторін, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0016507 від 17.12.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до якого, 28.03.2025 о 21 год. 26 хв. у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 26.02.2025, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.03.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

13.08.2025 матеріали кримінального провадження № 0016507 від 17.12.2024 за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану солдатом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0000030 від 26.02.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є Російська Федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 Російською Федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та Російською Федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 20 лютого 2014 року вище політичне та військове командування Російської Федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21.02.2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22.02.2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24.02.2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24.02.2022 Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений та безперервно триває до цього часу.

В той же час, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, маючи достатній рівень життєвого та професійного досвіду, для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками іноземної держави агресора - розвідувальних органів рф, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, 26.12.2024 починаючи з 16 год. 04 хв., з ідеологічних та корисливих мотивів, вирішив надати представникам іноземної держави агресора - розвідувальних органів Російської Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 26.12.2024 ОСОБА_7 , в ході особистого листування, отримав на свій аккаунт « ІНФОРМАЦІЯ_6 Інтернет-месенджері «Telegram» повідомлення від абонента « ОСОБА_9 », з номером НОМЕР_1 (Російська Федерація), з пропозицією за грошову винагороду здійснювати та надавати фото та відео-матеріалів визначених останнім адміністративних та військових об`єктів м. Кропивницький. ОСОБА_7 на вказану пропозицію погодився.

В подальшому, починаючи з 28.12.2024, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що виконує завдання представника країни-агресора Російської Федерації, почав надсилати в Інтернет-месенджері «Telegram» абоненту «ОСОБА_9», з номером НОМЕР_1 повідомлення із виконаними ним фото, відео-матеріалами адміністративних об`єктів, судів, військових частин розміщених в м. Кропивницький, отримуючи від нього грошову винагороду на відкритий крипто-гаманець.

27.03.2025 ОСОБА_7 , в ході особистого листування, отримав на свій аккаунт « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в Інтернет-месенджері «Telegram» повідомлення від абонента « ОСОБА_9 », з номером НОМЕР_1 , із завданням забрати «посилку» зі схованки, яка знаходиться в точці за координатами ІНФОРМАЦІЯ_3 та доставити її в іншу точку за координатами ІНФОРМАЦІЯ_5 і залишити біля будівлі.

28.03.2025 ОСОБА_7 в ході листування з абонентом « ОСОБА_9 », зацікавився даною пропозицією та поставив уточнюючі питання стосовно вмісту посилки, на що отримав інформацію стосовно ваги та габаритів пакунку, а також попередження про те, що в ній містяться компоненти вибухівки.

28.03.2025, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 забрав «посилку» за раніше повідомленими координатами, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 та, близько 21 год. 05 хв. здійснив перевезення вказаного йому пакунка до пункту призначення за координатами ІНФОРМАЦІЯ_2, після чого був затриманий співробітниками Служби безпеки України.

Так, в ході проведення огляду місця події за координатами ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме за адресою: АДРЕСА_3, спеціалістами-вибухотехніками виявлено поліетиленовий пакет з невідомим вмістом. За результатами проведених заходів було виявлено пакунок прямокутної форми, обмотаний липкою стрічкою, конструкцію якого також було порушено за допомогою заряду малої потужності, в результаті чого встановлено, що даний пакунок складався з двох 200-г тротилових шашок, двох електродетонаторів, трьох джерел живлення та предмету, схожого на безпровідний дверний дзвінок.

Предмет, схожий на 200-г тротилову шашку та фрагменти тротилової шашки, відноситься до 3 категорії вибухонебезпечності (обмежено небезпечні). Предмети, схожі на електродетонатори, відносяться до 2 категорії вибухонебезпечності (небезпечні). Інші виявлені фрагменти та елементи не відносяться до жодної з категорій вибухонебезпечності.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України: шпигунстві, наданні іноземній державі, представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.

31.03.2025 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.05.2025 без права внесення застави.

22.05.2025 слідчим суддею Подільського районного суду міста Кропивницького підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 38 днів по 28.06.2025 включно.

26.06.2025 слідчим суддею Подільського районного суду міста Кропивницького підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 24.08.2025 включно.

Таким чином, на думку слідчого судді, причетність ОСОБА_7 до вчинення особливо тяжкого злочину, а також обґрунтованість оголошеної йому підозри підтверджується наступними встановленими доказами:

1) повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 25.02.2025;

2) відповіддю на доручення від 27.02.2025;

3) протоколом огляду місця події від 29.03.2025;

4) протоколом огляду від 29.03.2025;

5) протоколами про проведення НСРД;

6) протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 29.04.2025;

7) іншими матеріалами кримінального провадження.

13.08.2025 матеріали кримінального провадження № 0016507 від 17.12.2024 за фактом нез`явлення у військову частину з лікувального закладу тривалістю понад три доби солдатом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0000030

Слідчий суддя, дійшов до висновку, що для закінчення розслідування кримінального провадження необхідно виконати наступні дії:

- повідомити про остаточну підозру ОСОБА_7 ;

- розсекретити клопотання та ухвали про проведення НСРД у даному кримінальному провадженні;

- виконати інші слідчі та процесуальні дії, в проведенні яких виникне необхідність для забезпечення прийняття законних і неупереджених рішень;

- скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування;

- виконати інші слідчі та процесуальні дії, в проведенні яких виникне необхідність для забезпечення прийняття законних і неупереджених рішень.

28 серпня 2025 року закінчується п`ятимісячний строк досудового розслідування, але закінчити розслідування в зазначений строк не видається за можливе, у зв`язку з тим, що в кримінальному провадженні необхідно виконати і завершити проведення вищевказаних слідчих і процесуальних дій, для чого потрібно не менше одного місяця.

Тому, на виконання зазначеного обсягу роботи потрібен додатковий термін не менше в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим виникла необхідність в порушенні клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою в межах строку досудового розслідування.

На даний час існує необхідність в раніше обраному щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою не відпала, оскільки заявлені раніше ризики до вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися.

Таким чином, на думку слідчого судді, існує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що: 1) підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України: наданні іноземній державі, представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Даний злочин вчинено з прямим умислом з ідеологічних і корисливих мотивів.

За вчинення вказаного злочину, що за ступенем тяжкості є особливо тяжким, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим в його скоєнні, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Державна зрада у формі надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, диверсія у формі підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкта, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинені в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, що підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Враховуючи вік та стан здоров`я підозрюваного, зазначені обставини прямо вказують на те, що ОСОБА_7 є ініціативною та енергійною особою, вміє чітко планувати свою діяльність та дотримуватись певних умов, наслідком яких є власна незаконна вигода.

ОСОБА_7 не працює, джерела його доходів невідомі. Крім того, соціальні зв`язки підозрюваного в місці його постійного проживання не є настільки міцними для того, щоб він на час розслідування та судового розгляду не вчинила спроб переховуватися від слідства та суду.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 виконував завдання представника іноземної держави, з дотриманням вимог конспірації, з використанням сховок, з метою приховання протиправної діяльності від правоохоронних органів

Таким чином, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 , маючи можливість вільного пересування та контактів, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, документів, які мають істотне значення для встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 , вчиняючи державну зраду, отримував завдання від невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

ОСОБА_7 за вчинення державної зради, що за ступенем тяжкості є особливо тяжким, у разі визнання його винуватим в його скоєнні, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Під час вчинення вказаного злочину ОСОБА_7 підтримував зв`язок з невстановленими представниками країни-агресора та надавав їм допомогу в проведенні підривної діяльності проти України. Вказане свідчить про можливість ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підозрюваний ОСОБА_7 знаходячись на свободі, має можливість вчинювати інші подібні кримінальні правопорушення, а так само інші кримінальні правопорушення, так як підозрюваний своїми незаконними діями проявив схильність до скоєння злочинів.

Слідчий суддя також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, оскільки обставини, за яких вони були встановлені, не змінились.

Запобіжний захід застосовується/продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Отже, вказане обґрунтування свідчить, що у сторони обвинувачення не обов`язково повинні мати доказ, тобто матеріальний об`єкт, який би прямо вказував на існування певного ризику, але і прогнозування на основі відомостей про підозрюваного щодо можливої поведінки підозрюваного в майбутньому.

Наведені обставини об`єктивно свідчать про достатність підстав вважати про продовження існування раніше встановлених ризиків, що повністю спростовує доводи захисника, що ризики є припущеннями.

Європейський суд з прав людини не одноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року).

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, та беручи до уваги позицію підозрюваного та його захисника, які проти поданого клопотання не заперечували, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваному слід продовжити винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як встановлено, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, КК України.

Відповідно до ст. 183 КК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Вище викладене у сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання слідчого та наявність передбачених законом підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 9, 176-178, 199 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 12.42 год. 21.08.2025 року до 12.42 год. 28.08.2025 року

Строк дії ухвали визначити до 12.42 год. 28.08.2025 року

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1