Дата документу 22.05.2025 Справа № 320/1199/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/613/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/1199/19Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2024 року (з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року і постанови Верховного Суду від 31 березня 2025 року), яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 за обставин, детально наведених у вироку, визнано винуватим і засуджено за те, що він 24 листопада 2018 року близько 03:00, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_11 на ґрунті неприязних стосунків, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті останній, умисно, завдав потерпілій множинних (не менше тридцяти) ударів руками по голові, тулубу та кінцівках, а також декілька разів вдарив останню головою об стіну, спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Йому призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та цивільний позов.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року оскаржуваний у даній справі вирок було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 березня 2025 року ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_9 на її користь моральної шкоди скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Цією ж постановою Верховного Суду вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року в частині кваліфікації дій, виду та розміру призначеного ОСОБА_9 покарання, стягнення на користь ОСОБА_12 моральної шкоди, обрахування початку відбування покарання залишено без змін.

У зв`язку з чим у даному апеляційному провадженні переглядається вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2024 року лише за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , і лише в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просив вирок в частині відмови в задоволенні позову потерпілої ОСОБА_10 скасувати та цивільний позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що потерпіла ОСОБА_10 є рідною сестрою загиблої, виховувала рідного сина загиблої після її смерті та до повноліття і наразі також про нього піклується. При цьому в даному випадку самостійними підставами для відшкодування шкоди є страждання як від вбивства рідної сестри, так і від того, що її племінник залишився без матері, страждання від тривалого судового розгляду внаслідок цинічного невизнання ОСОБА_9 своєї вини, коли потерпіла була вимушена кожного судового засідання переживати ті страшні події та все, що з ними пов`язано. Проте незважаючи на ці обставини суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про те, що потерпіла ОСОБА_10 не має права на відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію представника потерпілої, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисник, які заперечили проти скарги; прокурора, яка покладалась на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цій справі потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 було подано спільний цивільний позов про відшкодування на їх користь завданої злочином моральної шкоди, в якому потерпілі просили стягнути з ОСОБА_9 на користь кожного з них по 1 000 000 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди, виходив з того, що потерпіла ОСОБА_10 не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки вона перебуває поза межами кола осіб, визначеного у ч.2 ст.1168 ЦК, які мають право на таке відшкодування.

Однак приймаючи таке рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що Об`єднана палата КЦС ВС в постанові від 22 квітня 2024 року (справа №279/1834/22, провадження №51-1382сво23) сформувала висновок, за яким норми права, передбачені ст.23 ЦК, мають поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При цьому, в нормі наведений не вичерпний перелік, а найбільш можливі варіанти прояву моральної шкоди.

З тих підстав, що за ст.23 ЦК моральна шкода повинна відшкодовуватися кожному, чиє право порушене та кому вона дійсно завдана, необґрунтованим є правозастосування, яке обмежує коло суб`єктів, які мають право на відшкодування моральної шкоди, лише тими, про яких йдеться в ч.2 ст.1168 ЦК.

За ч.6 ст.55 КПК, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи то положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, коло яких визначено приписами п.1 ч.1 ст.3 КПК.

ОСОБА_10 набула процесуального статусу потерпілої відповідно до вимог КПК, отже має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи в цьому кримінальному провадженні, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, сформованої у постанові від 15 серпня 2024 року у справі №748/802/23.

Відтак рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_9 на її користь моральної шкоди не узгоджується з вимогами законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_9 на її користь моральної шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Із системного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Усталеною судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану тощо. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, згідно з положеннями ч.3 ст.23 ЦК саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання.

Так, колегія суддів враховує, що життя людини відповідно до ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

У цьому кримінальному провадженні внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_10 втратила рідну сестру, що беззаперечно завдало їй душевних страждань та переживань, що негативно позначилось на її подальшому способі життя. Додаткових страждань було завдано потерпілій і через спосіб, яким було вбито її рідну сестру. Крім того, внаслідок загибелі рідної сестри потерпіла ОСОБА_10 опікувалася рідним сином сестри ОСОБА_12 , якому на час смерті матері було 15 років, до досягнення ним повноліття, що безумовно змінило звичний уклад життя потерпілої ОСОБА_10 та вимагало вжиття у зв`язку з цим додаткових зусиль та потягло за собою додаткові переживання протягом тривалого часу.

Відтак з урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з тим, що потерпілій ОСОБА_10 внаслідок вчиненого злочину було завдано моральної шкоди. Проте судова колегія з урахуванням характеру, обсягу та ступеню моральних страждань, заподіяних потерпілій, пережитого нею стресу, інших негативних наслідків, що настали в результаті злочину, а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, а також керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2024 року (з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року і постанови Верховного Суду від 31 березня 2025 року) щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4