КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4416/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

30 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено, у клопотанні захисника про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , - відмовлено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, відраховуючи з 23.05.2025, тобто по 21 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував те, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, особу обвинуваченого, а саме, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, сім`ю, неповнолітню дитину, характеризується позитивно, відомостей про облік у лікаря психіатра та лікаря-нарколога немає, був учасником одеської самооборони.

Також суд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів проти основ національної безпеки України, обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не встановив, у зв`язку з чим для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав на даній стадії судового розгляду для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт звертає увагу, що 20.05.2025 ухвалою Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.07.2025 включно, тобто з моменту винесення ухвали обвинувачений має перебувати під вартою 62 дні. У судовому засіданні 20.05.2025 обвинувачений фактично також перебував під вартою на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2025, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.05.2025 включно, тобто на 65 діб. Як вказує апелянт, строк дії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2025 і, відповідно, дії запобіжного заходу має спливати о двадцять четвертій годині 18.07.2025, а не 21.07.2025. Крім того, строк дії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2025 і дії запобіжного заходу мав завершитись о двадцять четвертій годині 16.05.2025, і станом на дату проведення засідання, тобто на 20.05.2025 ОСОБА_7 має вважатися особою, до якої взагалі не застосовано запобіжний захід, натомість фактично він утримувався від вартою, хоча мав бути звільнений з-під варти о двадцять четвертій годині 16.05.2025.

Апелянт також зазначає, що ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208 КПК України 13.07.2023, тобто після спливу більш ніж 9 років після обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Окрім того, апелянт вказує, що ОСОБА_7 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з його дружиною ОСОБА_11 та його малолітньою донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено і під час досудового розслідування. Працював у ФОП ОСОБА_13 у сфері продажу електротехніки та її ремонту, таким чином, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки і законні джерела для існування, окрім того він має захворювання - цукровий діабет 2 типу, потребує постійного прийому цукрознижуючих препаратів.

Також апелянт зауважує, що існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування ОСОБА_7 обґрунтовано лише характером кримінальних правопорушень та тяжкістю можливого покарання. Однак, враховуючи наявність міцних соціальних зв`язків, сім`ї, постійного місця проживання і роботи, апелянт вважає, що вказаний ризик відсутній.

Разом із цим апелянт зазначає, що ОСОБА_7 був затриманий вперше ще влітку 2022 року працівниками Служби безпеки України, зокрема ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_7 відпустили. Якщо б ОСОБА_7 мав на меті переховування від правоохоронних органів або суду, він би це почав робити ще після першого затримання у 2022 році. Натомість доказів, а не припущень, які б свідчили про існування вказаного ризику стороною обвинувачення не надано.

Також, як зазначає апелянт, прокурор вказує на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто того, що ОСОБА_7 може впливати на свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Поряд з цим, захисник звертає увагу суду на те, що вказані свідки вже допитані під час судового розгляду, суд безпосередньо отримав їхні показання і буде надавати їм оцінку під час винесення вироку у нарадчій кімнаті. Тому вплив на вказаних свідків виключений з наведених підстав. Особливої уваги заслуговує той факт, що на думку прокурора ОСОБА_7 може вплинути на свідка ОСОБА_14 , який є працівником Служби безпеки України.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість вчинення ОСОБА_7 нового злочину обґрунтовано тим, що з урахуванням категорії злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, його проросійські погляди свідчать вчинення та можливе планування до вчинення нових злочинів, зокрема він може вчиняти за допомогою засобів зв`язку та/або мережі Інтернет, контактувати із представниками спецслужб рф та надавати їм інформацію щодо розташування на території Одеської області підрозділів ЗСУ, об`єктів, зокрема за місцем свого фактичного проживання, а також повідомляти їм про обставини здійснення досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, може координувати обстріли військових об`єктів Одеської області, де він проживає, та повідомляти представників країни-агресора рф про їх наслідки та/або вчинити інші злочини проти основ національної безпеки України.

Між тим, захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні затримано лише в липні 2023 року, тобто після спливу майже півтора року з початку широкомасштабного вторгнення рф на територію України. Затриманню ОСОБА_7 передували обшуки його автомобіля та квартири, де він проживав. Під час обшуку квартири правоохоронними органами оглядались його телефони, які після огляду повернуті ОСОБА_7 та його дружині. Якщо б працівники правоохоронних органів мали хоча б якусь впевненість в тому, що в телефонах ОСОБА_7 є якась інформація про будь-яке сприяння ворогу, то вказані телефони були б вилучені і, щонайменше, направлені на проведення відповідних експертиз, чого зроблено не було.

З огляду на викладене, на думку апелянта, вказаного вище ризику не існує, і дії працівників правоохоронних органів під час досудового розслідування даного кримінального провадження також спростовують його існування.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_7 має намір довести свою невинуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у даному судовому провадженні, наміру переховуватися від суду він не має, натомість йому необхідно утримувати свою сім`ю та отримувати регулярне лікування свого захворювання та на думку захисника, запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку і не зашкодить меті кримінального судочинства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадженнявнесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 16.08.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 у межах указаного кримінального провадження, без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинах, які відносяться до злочинів проти основ національної безпеки України, що в контексті повномасштабної збройної агресії рф свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, сім`ю, неповнолітню дитину, характеризується позитивно, відомостей про облік у лікаря психіатра та лікаря-нарколога немає, був учасником одеської самооборони, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 , як правильно встановив суд першої інстанції, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, використовуючи набуті злочинні зв`язки в будь-який момент може виїхати на територію країни-агресора рф або іншої держави, а також за допомогою вказаного кола зв`язків може впливати на інших осіб, в тому числі на свідків, у кримінальному провадженні, шляхом тиску на них, з метою зміни показів останніми, а тому існує реальна загроза того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчиняти дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім цього, з урахуванням категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , оголошеного в країні воєнного стану, є вирогідність того, що останній може за допомогою засобів зв`язку та/або мережі «Інтернет», контактувати із представниками спецслужб рф та надавати їм інформацію щодо розташування на території Одеської області підрозділів ЗСУ, об`єктів військової інфраструктури та інших стратегічно важливих об`єктів, зокрема за місцем свого фактичного проживання, а також повідомляти їм про обставини здійснення досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, може координувати обстріли військових об`єктів Одеської області, де він проживає, та повідомляти представників країни-агресора рф про їх наслідки та/або вчинити інші злочини проти основ національної безпеки України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому. Такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що після огляду правоохоронними органами телефону, його було повернуто ОСОБА_7 , що свідчить про відсутність в ньому інформації про будь-яке сприяння ворогу, і вказує на відсутність ризику вчинення нового злочину, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки відсутність у телефоні, як зазначає захисник, на час його огляду інформації про будь-яке сприяння ворогу не спростовує обґрунтованість встановлених судом першої інстанції ризиків, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , з огляду на суть і характер пред`явленого йому обвинувачення не зможе здійснити дії, передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 після його затримання у 2022 році спроб втечі не вчиняв, на переконання колегії суддів, не спростовує обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки на даному етапі провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що свідки у кримінальному провадженні вже допитані, а тому ризик незаконного впливу на них обвинуваченим відсутній, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не дослідженні, а тому існує велика ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, з використанням набутих, відповідно до обвинувачення злочинних зв`язків, може незаконно впливати на свідків з метою зміни останніми своїх показань.

Що стосується посилань захисника на наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та проживання, дружини і малолітньої дочки, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, законних джерел для існування та відсутність встановлених судом ризиків, то на переконання колегії суддів, вони є неспроможними, оскільки наведені захисником дані, хоч і свідчить про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак, на даному етапі провадження, не є достатніми стримуючими факторами, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, поставлені йому у провину, які у своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого, то жодних належних доказів, щодо неможливості перебування ОСОБА_7 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятораапеляційна скарга захисника та долучені до неї матеріали не містить. Також, не було встановлено і судом першої інстанції в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, того, що ОСОБА_7 має такий стан здоров`я, який унеможливлює його перебування у СІЗО.

Не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 не зможе здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України і твердження захисника про намір його підзахисного відстоювати свою позицію в суді щодо невинуватості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо неправильного визначення судом першої інстанції початку та кінцевого строкутримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та вважає, що ухвала суду в цій частині підлягає зміні, оскільки, з урахуванням вимог ч. 5, 7 ст. 115 КПК України строк тримання під вартою слід обраховувати з дати постановлення ухвали - 20 травня 2025 року, відповідно останній день тримання під вартою на підставі зазначеної ухвали є 18 липня 2025 року.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, відраховуючи з 23.05.2025, тобто по 21 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави - змінити в частині визначення судом першої інстанції початкової та кінцевої дати строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Обраховувати строк тримання ОСОБА_7 під вартою з 20.05.2025 по 18.07.2025 включно.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4