КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/6910/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4015/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , яке погоджене із керівником Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 13.06.2025рокувключно.

Строк дії ухвали визначено до 13.06.2025 рокувключно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва, провадження № 1 - кс/754/1547/25, справа №754/6910/25 від 07 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000767, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із зобов`язанням не залишати місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що зазначене рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що слідчий суддя, постановляючи ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежився узагальненими міркуваннями, які не відповідають критеріям, визначеним практикою Європейського суду з прав людини.

Так, суд зазначив, що ОСОБА_7 не має постійного доходу, не працює, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а суворість

передбаченого покарання начебто формує ризик його переховування від

органів досудового розслідування та суду.

Проте зазначені міркування є загальними, стереотипними та не ґрунтуються на конкретних фактах, що є порушенням вимог статті 5 § 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Захисник посилається на те, що ризики повинні бути належним чином обґрунтовані конкретними обставинами, притаманними саме цій справі, а не абстрактними припущеннями.

Фактично, слідчий суддя ототожнив тяжкість обвинувачення та санкцію покарання з тими самими "іншими обставинами", про які говорить ЄСПЛ, що є некоректною підміною понять.

ЄСПЛ розглядає тяжкість обвинувачення лише як контекстний фактор, який може впливати на ризики, але ніколи - як самостійну підставу.

В оскаржуваній ухвалі відбулась підміна поняття "інших обставин", замінюючи їх посиланням на тяжкість злочину та соціальний статус особи, без наведення будь-яких конкретних фактів щодо ризиків втечі, перешкоджання розслідуванню або рецидиву.

Висновок про ризик втечі в ухвалі зроблено не на основі індивідуальної оцінки поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , а виключно на формальних ознаках обвинувачення, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Крім того, ухвала слідчого судді не містить належного аналізу можливості застосування до ОСОБА_7 альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, що є обов`язковим відповідно до ч. 3 ст. 178 КПК України.

Адвокат посилається на те, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання разом із матір`ю, яка готова забезпечити його перебування за місцем проживання.

При цьому, відсутність ресурсів, соціальних зв`язків за кордоном і будь - яких даних про перешкоджання розслідуванню свідчить про можливість досягнення мети запобіжного заходу шляхом застосування цілодобового домашнього арешту із електронним моніторингом.

На думку скаржника цілодобовий домашній арешт є пропорційним, достатнім та менш обмежувальним заходом, який відповідає стандартам Конвенції та забезпечить належний процесуальний контроль.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Деснянського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000767 від 12.03.2025 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

13.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року по даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується в 16.10 годин 11.05.2025 року.

05.05.2025 року постановою керівника Деснянської окружної прокуратури м. Києва строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 13.06.2025 року.

06.05.2025 року старший слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із керівником Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування вимог даного клопотання, слідчий послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2025 року, приблизно о 11.10 год, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у приміщенні під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті довготривалих неприязних стосунків, вступив у сварку з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході розвитку якої у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_13 .

Так, ОСОБА_7 у вказаний час та місці, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, утримуючи у руці пістолет марки «GLOCK», направив його у бік ОСОБА_15 та здійснив не менше чотирьох пострілів у ділянки тулуба, верхніх та нижніх кінцівок останнього. Від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_15 на місці події. Після вчинення зазначених вище дій, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2025 року проведено обшук автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому був затриманий працівниками поліції. За результатами проведення зазначеного обшуку, окрім іншого, було вилучено: предмет схожий на зброю (пістолет) чорного кольору Glock 43" калібру 9 мм з маркуванням № НОМЕР_2 , предмет схожий на пістолетний магазин, шість предметів схожих на набої, які ОСОБА_7 зберігав без передбаченого законом дозволу.

13.03.2025 року слідчим слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за погодженням із керівником Деснянської окружної прокуратури міста Києва повідомлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1) протоколом огляду приміщення під`їзду № 2 буд. АДРЕСА_3 від 12.03.2025 року;

2) протоколом обшуку автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » від 12.03.2025 року;

3) протоколом огляду приміщення Лівобережного відділення відділу судово-медичної експертизи трупів ДСУ «КИЇВСЬКЕ МБ СМЕ», за адресою: м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26 від 14.03.2025 року;

4) протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України від 12.03.2025 року;

5) протоколом додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.03.2025 року;

6) протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 12.03.2025 року;

7) протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 12.03.2025 року;

8) протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 12.03.2025 року;

9) протоколом огляду мобільного телефону, що належить свідку ОСОБА_18 від 12.03.2025 року;

10) висновком експерта № 081-113-2025;

11 ) висновком експерта № 081-112-2025 ;

12) речовими доказами у кримінальному провадженні;

13) іншими доказами у всій їх сукупності.

У зв`язку з продовженням строку досудового розслідування, а також враховуючи те, що ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати, виникає необхідність у продовженні строку запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою.

Слідчий у клопотанні посилався на те, що завершити досудове розслідування до вказаного строку дії запобіжного заходу не представляється можливим, оскільки необхідно отримати висновки призначених у кримінальному провадженні експертиз та провести ряд слідчих дій, направлених на повне, об`єктивне, всебічне та неупереджене розслідування зазначеного кримінального провадження, а саме:

- витребувати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної (криміналістичної) експертизи, на дослідження якої направлено одяг потерпілого ОСОБА_15 ;

- витребувати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи, на дослідження якої направлено труп потерпілого ОСОБА_15 ;

- витребувати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок комплексної судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи, щодо підозрюваного ОСОБА_7 ;

- на підставі отриманих висновків експертів вирішити питання, щодо зміни раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_19 ;

- здійснити відкриття матеріалів у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 290 КПК України.

Слідчий зазначав про те, що ОСОБА_20 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Таким чином, підставами продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчинені умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти життя та здоров`я особи, наявність вищевказаних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, а тому менш суворі запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування ОСОБА_7 під вартою зможе забезпечити запобіганню можливості ухилення останнього від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному проваджені, а також не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Беручи до уваги викладене, а також дані про особу ОСОБА_7 , його вік, майновий стан, відсутність офіційного джерела доходу, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а саме вчинення особливо тяжкого злочину, який має надзвичайно високий ступінь, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність у кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а також те, що кримінальне правопорушення вчинене проти життя та здоров`я особи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, просив врахувати вищевикладене та при визначенні застави користуватись правовою нормою, передбаченою п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якої суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , яке погоджене із керівником Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 13.06.2025 року включно.

Строк дії ухвали визначено до 13.06.2025 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

1) протоколом огляду приміщення під`їзду № 2 буд. АДРЕСА_3 від 12.03.2025 року;

2) протоколом обшуку автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » від 12.03.2025 року;

3) протоколом огляду приміщення Лівобережного відділення відділу судово-медичної експертизи трупів ДСУ «КИЇВСЬКЕ МБ СМЕ», за адресою: м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26 від 14.03.2025 року;

4) протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України від 12.03.2025 року;

5) протоколом додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.03.2025 року;

6) протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 12.03.2025 року;

7) протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 12.03.2025 року;

8) протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 12.03.2025 року;

9) протоколом огляду мобільного телефону, що належить свідку ОСОБА_18 від 12.03.2025 року;

10) висновком експерта № 081-113-2025;

11 ) висновком експерта № 081 -112-2025 ;

12) речовими доказами у кримінальному провадженні;

13) іншими доказами у всій їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є вірогідною, що є підставою для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризику переховуватися від органу досудового розслідування.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Так, з матеріалів справи вбачається та вірно встановлено слідчим суддею наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду), враховуючи наступне.

Так слідчий суддя зазначив про те, що враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, не працює, не має постійного джерела доходу, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 15-ти років, обставини вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватими у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши його під варту, і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику, слідчий суддя вважав наявним ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

При цьому, колегія судді погоджується і з висновком слідчого судді про недолучення до клопотання доказів на підтвердження наявності ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, та недоведеність у зв`язку із цим прокурором даного ризику. Зазначене в клопотанні обгрунтування наявності вказаного ризику є формальним та не доведеним жодними доказами. Крім того, обставини, про які свідки надали показання під час допиту в ході досудового розслідування, ОСОБА_7 не оспорює, що також виключає необхідність здійснення ним впливу на свідків.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено та існує необхідність у закінченні проведення судово-медичних експертиз трупа потерпілого ОСОБА_12 та його одягу, проведення комплексної судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи щодо підозрюваного ОСОБА_7 , з урахуванням висновків експертів у вирішенні питання щодо зміни раніше повідомленої підозри та здійснення виконання вимог ст.290 КПК України.

В ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою доведено, щослідчим досудове розслідування не закінчено у зв`язку зі складністю кримінального провадження, щопов`язано з проведенням судових експертиз, а саме: судово-медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_12 , яка була призначена постановою слідчого 17.03.2025 року, судово-медичної експертизи одягу потерпілого ОСОБА_12 , яка призначена постановою слідчого 18.03.2025 року, комплексної судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи, яка була призначена постановою слідчого 26.03.2025 року. При цьому, у зв`язку з відсутністю вказаних висновків експерта слідчим 28.04.2025 року було здійснено нагадування до експертних установ щодо строку їх проведення, та на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою висновків експерта по призначеним слідчим судовим експертизам отримано не було, що вказує на вжиття слідчим всіх заходів з метою дотримання своєчасного досудового розслідування, та свідчить про обставини, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не було завершено до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_7 з причин, які не залежать від органу досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вищевказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Крім цього, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу слідчим суддею враховано мету, мотив, спосіб та обстановку вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що інкримінується йому органом досудового розслідування, а також інші підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України у сукупності.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні доводи захисника щодо необґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника, які зводяться до відсутності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянта про те, що ризики, заявлені в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, нічим не доведені, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення нею дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Посилання апелянта на характеризуючі дані підозрюваного приймаються колегією суддів до уваги, проте не спростовують висновків слідчого судді щодо існування вищезазначених ризиків у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував усі обставини, визначені ст. 178 КПК України, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України мають встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4