Справа № 182/1563/25
Провадження № 1-кп/0182/886/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2025 за № 0000230 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження смт. Семенівка Семенівського району, Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не одружений, військовослужбовець військової служби за мобілізацією на посаді розвідника - сапер 4 розвідувальної групи спеціального призначення 14 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», згідно ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ з власного пристрою)

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»: № 133/2022, затвердженого Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022; № 259/2022, затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022; № 341/2022, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022; № 573/2022, затвердженого Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022; № 757/2022, затвердженого Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022; № 58/2023, затвердженого Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023; № 254/2023, затвердженого Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023; № 451/2023, затвердженого Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023; № 734/2023, затвердженого Законом України № 3429-ІХ від 10.11.2023; № 49/2024, затвердженого Законом України № 3564-ІХ від 06.02.2024; № 271/2024, затвердженого Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024; № 469/2024, затвердженого Законом України № 3891-ІХ від 23.07.2024, № 740/2024, затвердженого Законом України № 4024-ІХ від 29.10.2024, № 26/2025, затвердженого Законом України № 4220-ІХ від 14.01.2025, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строки дії воєнного стану в Україні постійно продовжувались.

Згідно ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, ст. 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, затвердженого Законом України №2105-ІХ від 10.03.2022, ОСОБА_3 призваний до Збройних Сил України за контрактом та згідно наказу згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 214 від 29.07.2023 направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , перебуває у військовому званні «солдат», зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду розвідник-сапер 4 розвідувальної групи спеціального призначення, 14 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення, у військовому званні «солдат», де проходив військову службу до 25.09.2023 після чого самовільно залишив місце розташування підрозділу в районі АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. ст. 3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Поряд з цим, відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України. Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи розвідником-сапером 4 розвідувальної групи спеціального призначення, 14 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення, частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Незважаючи на це, солдат ОСОБА_3 усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 24.02.2025 приблизно о 14:20 год. знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, проходив біля домоволодіння АДРЕСА_4 , де побачив автомобіль «ИЖ 27175», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 .

У цей же день та час у ОСОБА_3 виник злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «ИЖ 27175», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв на вулиці поблизу вищевказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 в цей же день тобто, 24.02.2025 о 14:30 год., діючи умисно, скориставшись відсутністю власника автомобіля та інших громадян, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля «ИЖ 27175», реєстраційний номер НОМЕР_2 , де, відчинивши двері водія автомобіля, які не були зачинені, проник до салону, де за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, завів двигун та поїхав по автодорозі в напрямку м. Покров Дніпропетровської області, тобто шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, незаконно заволодів автомобілем «ИЖ 27175», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , вартість якого згідно висновку експертизи № 523 від 25.02.2025 складає 51 160 грн. 00 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому ОСОБА_3 , заволодівши транспортним засобом, розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення /злочин/, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

Позиція сторони захисту

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав у повному обсязі. Суду показав, що потерпілого знає, відносини з ним нормальні. 24.02.2025 він вживав алкогольні напої. Випили тоді 0,7 л. горілки на 5 чоловік. Потім, приблизно о 14-30 він проходив повз будинок потерпілого по АДРЕСА_4 і побачив біля домоволодіння автомобіль «ИЖ», знав, що це автомобіль потерпілого. Автомобіль був відкритий, ключ знаходився у замку запалення. Сів до автомобіля, завів його і поїхав у сторону м. Покров. Дорогою потрапив у ДТП, а саме ударився автомобілем у стовп, куди автомобіль він направив спеціально тому, що раніше із-за потерпілого він потрапив в ДТП та постраждав. Після цього вийшов з автомобіля і пішов по вул. Безімяній. Там його і наздогнав потерпілий.

Спричинені збитки потерпілому він відшкодував. Розуміє, що зробив погано. У скоєному кається. Якби можливо було все повернути назад, він би такого точно не зробив. Скільки потерпілий сказав, стільки він йому і заплатив. Дуже шкодує, що все так сталося. Він зробив вірні висновки і більше не буде вчиняти злочини. Просить не позбавляти його волі та дати останній шанс виправитися. Запевнив суд, що більше такого робити не буде.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просив при призначенні покарання врахувати обставини, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому. Також врахувати, що обвинувачений перебуває у цивільному шлюбі. Просив призначити покарання із застосуванням ст.. 75, 75 КК України.

Позиція потерпілого

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що з обвинуваченим знайомий, відносини нормальні. Автомобіль «ИЖ 27175», реєстраційний номер НОМЕР_2 , він купив без переоформлення по документам. 24.02.2025 до обіду він їздив на вказаному автомобілі, і десь близько 14:00 год. приїхав додому перепочити. Автомобіль залишив біля двору домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Двері у автомобілі не замикав, ключі від автомобіля залишив у замку запалення. О 14:30 год. пішов до автомобіля, а його вже не було. Якраз у цей час до нього зателефонував знайомий і сказав, що його автомобіль стоїть за селом розбитий. За ним приїхав знайомий і вони разом поїхали до автомобіля. Коли приїхали, хлопці сказали, що бачили як від автомобіля побіг ОСОБА_3 . Вони поїхали в ту сторону, куди їм сказали. Спіймали ОСОБА_7 на вул. Безімяній. Потім викликали поліцію. Спричинена йому матеріальна шкода обвинуваченим відшкодована. Претензій до обвинуваченого він не має.

Оцінка суду

У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого та показання потерпілого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд вважає, що дії ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

Призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином (ч. 1 ст. 289 КК України).

Також суд враховує обставини справи, особу винного.

Так, ОСОБА_3 згідно ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості (а.п. 112-113). Є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією ЗСУ. Має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо (а.п. 111). Проживає без реєстрації у цивільному шлюбі, на утриманні нікого не має. Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 110).

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), добровільне відшкодування завданого збитку (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).

При цьому, судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

Добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_6 підтверджується поясненнями потерпілого у судовому засіданні, у яких потерпілий вказав, що претензій майнового характеру до обвинуваченого не має.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не оспорюють факту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, будучи в стані алкогольного сп`яніння.

Тому, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд вважає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України).

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність претензій матеріального характеру від потерпілого, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішення питання про запобіжний захід

Стосовно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого до 24.06.2025.

В зв`язку з призначенням покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України, суд вважає міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, скасувати.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирішення питання про долю речових доказів

Суд вирішує долю речових доказів відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Речовий доказ:

- автомобіль «ИЖ 27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому.

Вирішення питання про процесуальні витрати

Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи згідно довідки в сумі 1 272 грн. 24 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ:

- автомобіль «ИЖ 27175», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 1 272 (одна тис. двісті сімдесят дві) грн. 24 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1