УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

м. Київ

справа № 703/3902/22

провадження № 51 - 1916 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року,

встановив:

За вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 07 вересня 2022 року близько 19:30 год, разом із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в умовах воєнного стану, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , маючи намір на заволодіння чужим майном, відкривши двері, проник у квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 , звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав майно, вартістю 19 194,91 грн., чим завдав останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Він же, 23 квітня 2023 року близько 22:30 год, перебуваючи поблизу магазину «Прем`єр» по вул. Телеграфна, 4-А в м. Сміла Черкаської області, скориставшись тим, що ОСОБА_7 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно, в умовах воєнного стану, вчинив крадіжку майна, вартістю 1 940,50 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року вирок місцевого суду змінено.

Закрито кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК за ч. 4 ст. 185 КК за епізодом, що мав місце 24 квітня 2023 року стосовно потерпілого ОСОБА_7 .

Виключено з резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71 КК при призначенні покарання ОСОБА_5 .

Пом`якшено ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК за епізодом, що мав місце 07 вересня 2022 року стосовно потерпілого ОСОБА_6 , із застосуванням ст. 69 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_5 визначено виконувати самостійно. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Верховний Суд ухвалою від 22 травня 2025 року спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року залишив без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На адресу Верховного Суду, від захисника ОСОБА_4 , надійшла касаційна скарга на усунення недоліків попередньої спільної скарги.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що призначене його підзахисному покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї суворості, що судом належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин покарання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається із оскарженого судового рішення, суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_5 виду та розміру покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який, хоча і визнав вину, але раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, а тому суд вважає, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено. Суд дійшов висновку, що достатньою мірою покарання для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченим є покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК. При цьому, місцевий суд не знайшов підстав для застосування статей 69, 75 КК.

За результатом апеляційного перегляду вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2024 року суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнив часткового, вирок місцевого суду змінив. Закрив кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК за ч. 4 ст. 185 КК за епізодом, що мав місце 24 квітня 2023 року стосовно потерпілого ОСОБА_7 .

Виключив з резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71 КК при призначенні покарання засудженому.

Пом`якшив ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК за епізодом, що мав місце 07 вересня 2022 року стосовно потерпілого ОСОБА_6 , із застосуванням ст. 69 КК, та призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_5 визначив виконувати самостійно. В решті вирок місцевого суду залишив без зміни.

Апеляційний суд, переглядаючи доводи апеляційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання, зазначив, що достатньою мірою для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченим є покарання у виді позбавлення волі. При цьому, апеляційний суд, врахувавши наявність двох і більше обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, його молодий вік, думку потерпілого щодо відсутності претензій до обвинуваченого, застосував до ОСОБА_5 положення ч. 1 ст. 69 КК, та призначив основне покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановлених в санкції ч. 4 ст. 185 КК. Однак підстав для застосування ст. 75 КК колегія суддів апеляційного суду не встановила.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та особи засудженого, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для застосування положень ст. 75 КК.

Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК.

Покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі ОСОБА_4 , отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3