ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 756/16131/23

провадження № 51-1625км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003451, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська (Артемове) Донецької області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Згідно з вироком суду, 05 жовтня 2023 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_6 через мобільний додаток «Telegram» здійснив замовлення особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, який у цей же день, перебуваючи між озером «Вербне» та просп. Степана Бандери у м. Києві, у зазначеному йому продавцем місці знайшов 13 згортків, обмотаних ізоляційною стрічкою чорного та синього кольорів, з пакетів з прозорого полімерного матеріалу, у середині яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який ОСОБА_6 узяв та почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_6 05 жовтня 2023 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи на території Оболонського району м. Києва між озером «Вербне» та просп. Степана Бандери, заховав у різних місцях указані вище згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою 0,89 г, 0,97 г, 0,91 г, 1,08 г, 1,17 г, 2,66 г, 2,45 г, 2,72 г, 3,82 г із метою збуту іншим особам.

У подальшому, 05 жовтня 2023 року приблизно о 15:50 ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції в районі будинку № 2 на вул. Йорданській в м. Києві та під час обшуку, проведеного в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 0,92 г, упакований в 1 (один) згорток, обмотаний ізоляційною стрічкою чорного кольору, в середині якого знаходиться прозорий поліетиленовий зіп-пакет, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту.

Після затримання ОСОБА_6 повідомив працівникам поліції про місця, де ним було заховано пакунки із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, які під час проведення слідчих дій було вилучено.

Загальна кількість вилученого особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу в ОСОБА_6 та вилучених згортків під час проведення слідчих дій з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісу, склала 17,59 г.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що суд апеляційної інстанції при залишенні без задоволення апеляційної скарги прокурора, в якій він не погоджувався з призначеним засудженому покаранням за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, всупереч вимогам статей 370, 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та обґрунтованих відповідей на них не дав. Вважає, що за наявних в справі даних про особу обвинуваченого та обставин вчинення злочину, суд, призначаючи засудженому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, застосував закон, який не підлягав застосуванню. Посилається на те, що при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та прийнятті рішення про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України були враховані одні й ті ж обставини, а рішення суду в цій частині не обґрунтоване належним чином.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 вважав касаційну скаргу сторони обвинувачення необґрунтованою.

Засуджений ОСОБА_6 просив залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судове рішення без зміни. При цьому засуджений пояснив, що він офіційно працевлаштований. На даний час є батьком двох дітей, а саме: ОСОБА_9 віком 10 років і ОСОБА_10 - 1 рік 6 місяців, яких виховує і утримує. ОСОБА_9 є його дитиною від першого шлюбу. Перша дружина покинула його з маленькою ОСОБА_9 , з якою він почав разом жити та виховувати її, зокрема, з мамою, а зараз з другою дружиною (офіційно одружений), з якою у нього є спільна дитина ОСОБА_11 . На даний час місце перебування першої дружини йому не відоме. ОСОБА_9 з ним проживає десь 9 років. Через суд він установив батьківство, оскільки з першою дружиною не був зареєстрований та наразі, є її єдиним опікуном. Малолітня ОСОБА_9 весь час проживає з ним та його новою сім`єю. На підтвердження вказаного в матеріалах кримінального провадження містяться документи, які були надані стороною захисту під час апеляційного розгляду, а саме: рішення суду про визнання ОСОБА_6 батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідоцтва про народження дітей, у яких він зазначений батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновок суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

У касаційній скарзі прокурор не погоджується із застосуванням до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України під час призначення йому покарання.

Касаційна перевірка матеріалів кримінального провадження свідчить, що такі доводи прокурора не є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання,яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як вбачається із вироку, під час призначення ОСОБА_6 покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, тобто із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого іналежним чином вмотивував своє рішення в цій частині.

Також суд урахував конкретні обставини, а саме те, що після того, як дії ОСОБА_6 були викриті та у нього була вилучена певна кількість наркотичного засобу, останній добровільно повідомив, хоча міг цього не робити, що ним у різних місцях заховано ще певну кількість наркотичних засобів. При цьому показав ці місця органу досудового розслідування, що надало можливість їх вилучити. Тобто, активні дії обвинуваченого перешкодили потраплянню наркотичних засобів в подальший обіг населення.

Навівши такі підстави та проаналізувавши особу винуватого, який раніше не судимий, має професійно-технічну освіту, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження та вагітну дружину, на спеціальних обліках не перебуває, місцевий суд дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

При цьому місцевий суд дійшов такого висновку, а саме про необхідність застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 як основного, так і додаткового покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, указав, які пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та врахував дані про особу винного.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винуватого, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України під час призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.

Такий висновок суду щодо можливості застосування ст. 69 КК України вмотивований, а переконливих і достатніх аргументів, які б доводили протилежне, касаційна скарга прокурора не містить. Також у касаційній скарзі прокурор не наводить доводів, які б вказували на те, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України за своїм видом і розміром є явно несправедливим через м`якість.

Що стосується доводів прокурора про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України були враховані одні й ті ж обставини, що і при призначенні йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, то колегія суддів зазначає про те, що прокурор хоча і посилається на зазначені обставини, однак не ставить питання про скасування судового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням положень, передбачених ст. 75 КК України, з цих підстав.

Отже, доводи прокурора у цій частині не є слушними.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання та обґрунтовано залишив її без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, даних, які би свідчили, про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3