Березівський районний суд Одеської області
12.05.2025
Справа № 494/2177/24
Провадження № 1-кп/494/64/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000098 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Червоноволодимирівка Березівського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358 та частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України); суд -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що в червні 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого працевлаштування на території ТОВ «імені Шевченко», що розташоване по вул. Миру, 1-Л, в с. Новоселівка, Березівського району, Одеської області, достовірно знаючи, що посвідчення тракториста-машиніста є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану

на матеріальному носії інформацію, яка посвідчує певні факти, які спричинили

наслідки правового характеру, в супереч порядку видачі, який передбачений

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 №217, що затверджена

«Положенням про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста» (далі

Постанова КМУ), не пройшов медичний огляд у порядку, встановленому

Міністерством охорони здоров`я, а також не здобув професійну (професійно-

технічну) освіту, відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення та не склав теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держсільгоспінспекції, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами категорій «А1, А2, В1, В2, С, D1, D2, E1, E2, F1, G1», вирішив підробити та у подальшому використовувати посвідчення тракториста-машиніста вказаних категорій. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в червні 2022 року на території ТОВ «імені Шевченко» по вул. Миру, 1-Л, в с. Новоселівка, Березівського району, Одеської області, надав невстановленій розслідуванням особі дані свого прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, а також власне фото, з метою подальшого виготовлення на його ім`я посвідчення тракториста- машиніста. У подальшому, в кінці червні 2022 року, підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_4 , незаконно виготовлене спільними діями невстановленої особи та ОСОБА_4 , невстановленою особою передано останньому для подальшого його використання. ОСОБА_4 , діючи за вказаних вище обставин за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, безпосередньо виконавши частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документу, шляхом надання (повідомлення) цій особі своїх анкетних даних, які необхідно зазначити при підробленні документа, а також надання своєї фотокартки, вчинив підроблення посвідчення (офіційного документу), яке видається та посвідчується установою і яке надає права, з метою використання його підроблювачем.

Також, 05.08.2024 року приблизно о 10:30 годині, ОСОБА_4 , під час керування механічним транспортним засобом - навантажувачем телескопічним марки «МЕRLО ТF33.7-100ЕЕ» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , керування, яким згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 № 217, потребує наявності посвідчення тракториста-машиніста категорії «Е1», був зупинений працівниками поліції у складі екіпажу сектору реагування патрульної поліції Березівського РВП ГУНП в Одеській області на автодорозі по вул. Новій в с. Новоселівка, Березівського району, Одеської області. Після цього, ОСОБА_4 , при зазначених вище обставинах, діючи з

умислом, направленим на використання завідомо підробленого документу, з

мотивів підтвердження наявності у нього права на керування вказаним

механічним транспортним засобом, достовірно знаючи, що він не отримував

посвідчення тракториста-машиніста у встановленому законом порядку -

пред`явив працівникам поліції завідомо підроблений офіційний документ -

посвідчення тракториста машиніста на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 від 28.12.2016, видане Держсільгоспінспекцією в Одеській

області, яке надавало йому право керування машинами категорії «А1, А2, В1, В2, С, D1, D2, E1, E2, F1, G1», чим умисно його використав.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України та ч.4 ст. 358 КК України, а саме: у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ і яке надає право з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб (ч.3 ст.358 КК України) та у використанні завідомо підробленого документа (ч.4 ст.358 КК України).

На розгляд суду, досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ і яке надає право з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб та у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальні правопорушення, вказав, що щиро розкаюється у вчинені кримінальних правопорушень та запевнив, що в подальшому не буде вчиняти таких дій та отримує посвідчення водія законним шляхом.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.358 КК України та за ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік; за ч.3 ст.358 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень 1 рік обмеження волі з застосуванням ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з тим, захисник обвинуваченого просив призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України за ч.3 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу, вказав, що останній свою вину визнає, щиро розкаюється, сприяв досудовому розслідуванню, майнової шкоди іншим особам не завдав. ОСОБА_4 працевлаштований, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, має соціальні зв`язки, тому при призначенні покарання просив призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті. Обвинувачений погодився з думкою захисника та просив визначити йому штраф, з підстав зазначених захисником.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності та як зазначив у судовому засіданні, взагалі за 33 роки жодного разу навіть не притягувався до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім цього, суд враховує: ступінь тяжкості вчинених ним правопорушень, які є кримінальним проступком та нетяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Факт щирого каяття у вчиненому нетяжкому злочині та проступку знайшов своє підтвердження і в судовому засіданні, про що об`єктивно засвідчила поведінка обвинуваченого та визнання вини за інкримінованими кримінальними правопорушеннями.

Щодо активного сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, то установлено, що ОСОБА_4 від слідства та суду не ухилявся, а під час судового провадження проявляв ініціативу у розгляді справи та з`являвся у судові засідання, навіть при обґрунтованих причин відкладення розгляду справи.

При цьому, суд також враховує ч.2 статті 66 КК України, що при призначенні покарання, суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. В даному випадку, є те, що обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, 2023 року народження, 2019 року народження та 2013 року народження.

Також, суд враховує при призначенні покарання, хоча і не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання - планування останнім законослухняного життя, про що останній запевнив під час розгляду справи.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом - не встановлено.

Положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

Згідно зі ст.69 КК України та роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті КК за цей злочин.

Конституційний Суд України неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання, зокрема, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також, при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

У постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

При вирішенні питання про вид і розмір покарання, суд враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», а «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства»).

Суд зазначає, що наявні в даній справі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, істотним чином знижують тяжкість скоєних кримінальних правопорушень та зменшують їх суспільну небезпеку. При цьому, суд виходить не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретних кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: раніше ніколи не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності; відверто, а не уявно визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки; прийняв рішення більше не вчиняти злочинів, стати на шлях виправлення та запевнив про створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Кримінальними правопорушеннями, вчиненим ОСОБА_4 - збитки або шкоду не заподіяно.

Санкцією частини 4 статті 358 КК України передбачено, що використання завідомо підробленого документа карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Санкцією частини 3 статті 358 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Тобто, для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Враховуючи те, що обвинувачений під час кримінального провадження розповів про обставини, які повністю викривають його у вчиненому кримінальних правопорушень, добровільно своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та з`ясуванню обставин їх вчинення, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, внаслідок вчиненого - тяжких наслідків не настало, беручи до уваги обставини справи, а також особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, його майновий стан та стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд доходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.3 ст.358 КК України є недоцільним в даному випадку, у зв`язку з чим при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Резюмуючи викладене, суд вважає визначити покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В частині призначення покарання за ч.3 ст.358 КК України, то суд призначає обвинуваченому покарання з урахуванням приписів ст.69 КК України, з переходом до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції цієї статті, у виді штрафу в розмірі 3500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Остаточне покарання, слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України у виді штрафу в розмірі 3500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст.100 КПК України.

Накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 15.10.2024 року арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 видане Держсільгоспінспекцією в Одеській області 28.12.2016 року, категорії «А1, А2, В1, В2, С, D1, D2, E1, E2, F1, G1» на ім`я ОСОБА_4 скасувати.

Керуючись ст.ст.370, 373, 374, КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.358 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп..

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 15.10.2024 року арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 видане Держсільгоспінспекцією в Одеській області 28.12.2016 оку, категорії «А1, А2, В1, В2, С, D1, D2, E1, E2, F1, G1» на ім`я ОСОБА_4 скасувати.

Речові докази: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 видане Держсільгоспінспекцією в Одеській області 28.12.2016 оку, категорії «А1, А2, В1, В2, С, D1, D2, E1, E2, F1, G1» на ім`я ОСОБА_4 - знищити.

DVD-R диск «МЕDІА» в корпусі білого кольору залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1