Справа №947/3260/25
Провадження №1-кс/523/1892/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000653 від 29.12.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000653 від 29.12.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Свою скаргу мотивує тим, що 18.01.2025 року ним було отримано постанову про відмову у задоволенні заяви від 17.10.2024 року, а саме про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000653 від 29.12.2021 року.

У скарзі заявник просить скасувати прийняту старшим слідчим в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 27.12.2024 року в межах кримінального провадження №0000653 від 29.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Зокрема, ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що за фактом невиконання слідчим відділенням поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області судового рішення під час досудового розслідування кримінального провадження №000041 від 29.12.2021 року внесено відомості до ЄРДР за №0000653 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1.ст. 382 КК України.

Заявник наголошує про те, що бездіяльність слідчого ОСОБА_4 у неналежному досудовому розслідуванні неодноразово оскаржував до суду.

Так, ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 07.08.24 скасована постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим і зобов`язано відповідальних посадових осіб другого СВ з дислокацією у м. Одесі ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві повторно розглянути питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні з урахуванням вимог ст. 55, 110 КПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року зобов`язано слідчу ОСОБА_4 повторно розглянути в порядку ст. 220 КПК України подану заяву ОСОБА_3 від 17.10.2024 року про залучення заявника до кримінального провадження в якості потерпілого.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року виправлено описку у резолютивній частині ухвали від 212.11.2024 року та доповнено другим абзацом про скасування постанови слідчим ОСОБА_4 від 31.08.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №000653.

Усупереч виконанню вищевказаного рішення слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, слідчим ОСОБА_4 від 27.12.2024 року прийнято чергову постанову про відмову у визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №000653.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав із підстав зазначених в ній, уточнив вимоги скарги та просив скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, як незаконну та необґрунтовану, а також визнати його потерпілим.

В судове засідання не з`явився слідчий, будучи належним чином повідомленими про день, місце та час розгляду скарги.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, оглянувши та дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000653 від 29.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

ОСОБА_3 17.10.2024 року, в межах кримінального провадження №000653 від 29.12.2021, звернувся з клопотанням про залучення його у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

В оскаржуваній постанові слідчого від 27.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим зазначено, що клопотання ОСОБА_3 не містить жодного посилання на спричинення останньому істотної шкоди та обґрунтування цього, так само як і відсутні будь-які відомості про це в цивільному позові, який був долучений до матеріалів кримінального провадження на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси. Під час проведення досудового розслідування не встановлено спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, та останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували спричинення йому шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, згідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи зі змісту ч.5 ст. 55, ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України постанова слідчого та прокурора про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Вказана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні не відповідає зазначеним вимогам, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Разом з тим, з оскаржуваної постанови слідчого не вбачається даних щодо проведення слідчих дій направлених на встановлення обставин про спричинення ОСОБА_3 відповідної шкоди.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У даному випадку саме на слідчого, прокурора покладається обов`язок, крім інших обставин, передбачених ст. 91 КПК України, встановити вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Оскаржувана постанова не містить посилань на докази і слідчі дії та їх результати, на підставі яких встановлено, що шкоду заявнику не заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Фактично відповідно до вищевказаних вимог ч. 5 ст.55 КПК України у постанові не наведено достатніх мотивів прийняття саме такого рішення з його належним обґрунтуванням щодо порушеного заявником питання, яке він обґрунтовує відповідними судовими рішеннями.

Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, відсутності даних про причинний зв`язок із можливими неправомірними діями та можливим заподіянням шкоди особі, які належним чином не обґрунтовані з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону. Вищевказані питання фактично не знайшли свого вирішення у постанові слідчого і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови слідчого при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у такому рішенні не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у визнанні заявника потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.

Отже, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст. ст. 55, 110 КПК України.

Доводи заявника під час розгляду скарги є обґрунтованими, а тому в даному випадку порушені процесуальні права підлягають захисту, а оскаржувана постанова у відмові визнання потерпілим підлягає скасуванню.

За таких умов, відсутні підстави вважати постанову старшого слідчого другого слідчого відділу з дислокацією в м. Одесі ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, ОСОБА_4 , від 27.12.2024 про відмову у визнані ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000653 від 29.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, такою, що безумовно відповідає загальним засадам кримінального провадження, та іншим вимогам закону. Тому вказана постанова слідчого підлягає скасуванню.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000653 від 29.12.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 27.12.2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000653 від 29.12.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1