Провадження №11-кп/824/2849/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лубни, Полтавської області, українця, громадянина України, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 26.06.2023 приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: місто Київ, вул. Залізничне шосе, 10, на прилеглій території станції «Видубичі», виявив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спав на лавці маючи при собі сумку через плече чорного кольору з написом «Adidas Forever Sport». В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме сумки чорного кольору з написом «Adidas Forever Sport», яка належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності та мають відкритий характер, підійшов до ОСОБА_9 спереду та шляхом ривка, вирвав сумку, чорного кольору з написом «Adidas Forever Sport», яку останній тримав через плече. При цьому, у вказаній сумці знаходився мобільний телефон марки «Samsung» SMJ600F/DS, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 вартістю 2150, 00 грн., грошові кошти в розмірі 247 гривень, 100 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 26.06.2023 становило 3,656 грн. 86 коп., а також паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_11 та пенсійне посвідчення на ім?яОСОБА_9 , які матеріальної цінності не становлять.

В подальшому ОСОБА_7 , утримуючи при собі вищевказану сумку з речами ОСОБА_9 , розуміючи, що його дії помічені останнім, не реагуючи на неодноразові поклики останнього зупинитися, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, завдавши своїми умисними протиправними діями ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6, 053 грн. 86 коп.

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 200 (двісті) гривень. Вирішено питання речових доказів

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Печерського районного суду міста Києва від 22.10.2024 та призначити ОСОБА_7 , покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням приписів ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник обвинуваченого зазначає, що із оскаржуваним вироком не погоджується у зв`язку із його незаконністю та необґрунтованістю, у зв`язку із застосуванням надмірно суворого покарання, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та норм Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Апелянт вважає висновки місцевого суду безпідставними та такими що направлені на порушення прав людини, оскільки призначене покарання не забезпечить перевиховання та виправлення обвинуваченого, натомість зазначене можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, поза увагою суду залишились такі обставини, що пом`якшують покарання як: активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Суд не звернув належної уваги на всю сукупність обставин, серед яких, визнання обвинуваченим вини, щире каяття, позицію потерпілого, який заявив про відсутність претензій до ОСОБА_7 . Крім вказаних обставин, місцевий суд не врахував збіг важких обставин та психологічний стан обвинуваченого, обумовлений таким збігом.

Також, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його відношення до скоєного, зокрема те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, особливості та обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відсутність претензій з боку потерпілого, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а також конкретні обставини справи та розмір викраденого майна.

На переконання сторони захисту, всі ці обставини в сукупності значно впливали на стресовий стан обвинуваченого, на сприйняття ним подій, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також суд першої інстанції не зважив на те, що обстановка, в якій вчинено кримінальне правопорушення, не характеризувалася як така, що пов`язана з воєнними діями, що особа не використала умови воєнного стану під час його вчинення і за умови відсутності воєнного або надзвичайного стану його дії охоплювалися би ч. 1 ст. 186 КК України.

Відтак, на думку сторони захисту, вирок повинен бути змінений у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що полягало у застосування надмірно сурового покарання до ОСОБА_7 .

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Печерського районного суду м. Києва в частині призначення покарання застосувавши положення ст. 69 КК України, призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на строк, визначений колегією суддів.

Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного вироку залишено поза увагою той факт, що він доглядає за своїми батьками ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий являється інвалідом 1 групи з дитинства та матір`ю ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 інвалідом 2 групи з дитинства.

Таким чином, обвинувачений вважає, що наявні підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, щиро розкаюється у вчиненому та шкодує за вчинене,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Щодо доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони, на думку колегії суддів є обґрунтованими.

За правилами ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, крім випадків передбачених законом, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні наявні підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання шляхом застосування положень ч. 1 ст.69 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності, проте в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, не одружений має хронічне захворювання - вірус імунодефіциту людини, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно. У якості обставини, яка пом`якшує його покарання суд визнав щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Разом з тим, при встановленні даних, які характеризують особу обвинуваченого, а також констатованої місцевим судом обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , у ході апеляційного розгляду колегію суддів були констатовані і інші обставини, які впливають на призначення покарання, а саме активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, що виразилось у його поведінці як на досудовому розслідуванні так і в суді, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого. Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 проживає разом та доглядає за своїми батьками - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий являється інвалідом 1 групи з дитинства та матір`ю - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалідом 2 групи з дитинства, що стверджується, зокрема, довідками Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 04.11.2024 (а.с. 191-192); актом обстеження житлового-побутових умов від 04.11.2024, відповідно до якого ОСОБА_7 доглядає за своїми батьками і проживає з ними в одній квартирі (а.с. 193); копією довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 26.12.2024 про отримання (неотримання) допомоги, відповідно до якої ОСОБА_7 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та йому з 01.12.2024 до 30.11.2025 призначено компенсацію за надання соціальних послуг на непрофесійній основі (а.с. 205); іншими медичними документами, що підтверджують стан здоров`я батьків, зокрема, відповідно до копії рішення лікарняно-консультативної комісії № 7/358 від 05.02.2025 - батько ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , потребує постійного стороннього догляду, безтерміново. Відповідно до копії висновку лікарняно-консультативної комісії № 4/622 від 28.02.2025 - мати ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , лежача, потребує постійного стороннього догляду.

На думку колегії суддів, зазначені обставини існують в реальності і дійсно є такими, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 . Процесуальна поведінка обвинуваченого як у ході досудового розслідування, так і у ході судового розгляду, зокрема те, що ним повністю визнана вина у вчиненні злочину, його правова позиція щодо вчиненого ним злочину дала підстави суду першої інстанції провести судовий розгляд із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, що сприяло процесуальній економії часу та оперативності розгляду кримінального провадження безумовно указують на визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину та на його щире каяття у його вчиненні. Наявність указаних обставин дає підстави для висновку про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 186 КК України.

На переконання колегії суддів, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, призначення якого можливе із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України.

При цьому, сукупність підстав, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та характеризують його особу дають підстави для висновку про можливість його перевиховання без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в три роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, обставини його вчинення, наявність на утриманні непрацездатних батьків, які потребують постійного стороннього догляду та фактична відсутність осіб, які взмозі здійснювати догляд за батьками обвинуваченого, а також те, що останній раніше не судимий, в силу ст. 89 КК України, дають підстави стверджувати про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним покарання, що указує на можливість застосування щодо обвинуваченого ст. 75 КК України.

Таке покарання, на переконання колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, визначеної ст. 50 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене вироком Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України із застосування положень ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4