Дата документу 31.03.2025 Справа № 333/7050/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7050/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/265/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий середню освіту, офіційно працевлаштований, не одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 3925 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

8 липня 2021 року, приблизно о 17.30 годині, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись на території парку «Гагаріна» біля кафе «Франсуа» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А, діючи умисно, з мотивів, що виникли на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до малолітнього сина ОСОБА_10 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, із застосуванням фізичної сили схопив правою рукою за одяг зі спини останнього та різко потягнув до лавочки, на якій батько з сином сиділи, в результаті чого малолітній потерпілий отримав удар в область спини.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 малолітній потерпілий ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження: садно в ділянці задньої поверхні грудної клітки, що відповідно до висновку експерта кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях, у ОСОБА_7 був відсутній умисел на заподіяння своєму сину тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_7 намагався заспокоїти істерику свого сина, але не втримав його, через що його син вдарився об лавку.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що не бачила, щоб ОСОБА_7 штовхав, хапав або бив хлопчика.

Також зазначає, що під час проведення експертизи експерту не були поставлені питання сторони захисту, тому його висновки не дають можливості встановити усі обставини справи, а можливість випадкового отримання садна чи його отримання за інших обставин не досліджувались.

Вважає, що дитина могла отримати тілесні ушкодження як до зустрічі з ОСОБА_7 8 липня 2021 року, так і після цього.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

До початку судового засідання захисником подано заяву про розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 (а.с.240, т. 1).

У зазначеній заяві сторона захисту просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, що вина обвинуваченого була доведена поза розумним сумнівом. Крім того, свідки підтвердили, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому дії стосовно дитини.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вини за ч. 1 ст. 125 КК України не визнав. Показав, що 08.07.2021 зустрівся з колишньою дружиною для прогулянки з сином. Дитина не хотіла їхати на самокаті, тому вони з ним пішли в парк. Стверджує, що не був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки часу напитися не мав. За його словами, дитина поводилася нормально, поки не відмовив у покупці іграшки - після цього у хлопчика почалася істерика. Він спробував заспокоїти сина, носив його на руках, садив на лавку, але той падав і кричав.

Обвинувачений телефонував колишній дружині, щоб вона його забрала. До нього підійшли жінки з претензіями, він їм грубо відповів. Пояснив, що намагався утримати дитину за одяг, не завдаючи шкоди. Свідка Рюміну на місці не бачив, чому вона дає показання проти нього не знає. З колишньою дружиною не примирявся, провини не визнає, про діагноз сина дізнався вже після розлучення. Вважає, що вона його обмовляє на тлі конфлікту, адже обмежувала спілкування з дитиною, блокувала його. Тілесні ушкодження у дитини пояснити не може, припускає, що дитина могла вдаритись у магазині або на вулиці. Стверджує, що зараз живе з іншою жінкою, має спільну дитину, конфліктів у родині немає. Цивільний позов не визнає.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що її синові ОСОБА_10 встановлено діагнози F06.8, РАС, F80.1 - розлад аутистичного спектра, інші психічні порушення, пов`язані з дисфункцією мозку, та розлад експресивної мови. Дитина не розмовляє, її сприйняття можливе лише за жестами та звуками. З обвинуваченим ОСОБА_7 вони розлучені з 30.10.2019 і з того часу він участі у вихованні й лікуванні дитини не брав. Під час спільного проживання обвинувачений виявляв агресію до неї та дитини, звинувачував у тому, що дитина народилась хворою, що стало підставою для розірвання шлюбу. 08.07.2021 за домовленістю передала сина батькові біля перехрестя вулиць Магара та Говорухи. Хлопчик хотів, аби батько покатав його на самокаті, але той був роздратований і відмовився. Вона забрала самокат, щоб уникнути небажаної поведінки дитини, а батько з дитиною пішли в парк. Коли вона зайшла в магазин «Єва», приблизно о 17:40 отримала дзвінок від ОСОБА_7 , у слухавці було чутно лише істеричний крик дитини. Зрозумівши, що сталося щось погане, поспішила до парку ОСОБА_12 . Там побачила дитину на землі за лавкою в сльозах і криках, з жестами, що вказували на біль. Колишній чоловік сидів на лавці з пляшкою алкоголю, був у стані сп`яніння, сварився з трьома жінками, які робили йому зауваження. Одна з них знімала подію на відео. Після цього він заявив, що вона погано виховує дитину і пішов у невідомому напрямку. Вона заспокоїла сина, записала контакт однієї зі свідків події, а також звернулася до поліції та швидкої, але допомога не прибула. Вдома, роздягаючи дитину, виявила синці на спині, садна на щоках і сліди рук на обличчі. Після цього звернулась із заявою до поліції. Надалі обвинувачений кілька разів телефонував, намагався бачитися з дитиною, але вона відмовила, зважаючи на інцидент і небезпеку для дитини. Він звинувачував її в поганому вихованні, заперечував свою вину, ображав і принижував. У суді свідок наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, зазначивши, що він досі не визнав провини і не вибачився.

Показання свідка ОСОБА_11 під час судового розгляду в суді першої інстанції підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 умисного насильницького діяння щодо свого малолітнього сина, внаслідок чого дитині були спричинені легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні ОСОБА_11 показала, що в липні 2021 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, вона перебувала на літній терасі кафе «Франсуа» біля ТЦ «Варус» у м. Запоріжжя, неподалік парку «Гагаріна». На відстані близько 20 метрів побачила чоловіка, який сидів з дитиною на крайній лавці. У чоловіка в руках була пляшка пива, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а поряд із ним голосно плакав хлопчик віком 34 роки. Свідок чітко вказала, що батько дитини ніяк не реагував на плач, натомість хапав, шарпав її та кілька разів «швиряв» об лавку. У певний момент, за її спостереженнями, обвинувачений ззаду схопив дитину за одяг і різко потягнув до лавки, що спричинило удар спиною об тверду поверхню, після чого дитина впала на землю і не вставала, продовжуючи істерично плакати. На місці були також інші очевидці - дві жінки, які зробили ОСОБА_13 зауваження, одна з них навіть почала знімати подію на відео, проте він на ці зауваження не реагував. Сама ОСОБА_14 після цього також підійшла до дитини, а згодом з`явилася й мати хлопчика, яка заспокоїла сина, тоді як ОСОБА_13 пішов у невідомому напрямку.

Показання свідок надала добровільно, без будь-якого примусу, а участь у слідчих діях на місці події - зокрема слідчому експерименті підтверджує її зацікавленість у об`єктивному з`ясуванні обставин справи.

Показання експерта ОСОБА_15 в суді першої інстанції, який проводив комісійне судово-медичне дослідження та склав висновок №1821п від 21.09.2021 підтверджують достовірність показань свідка.

Так, експерт не здійснював первинного огляду дитини, проте в межах повторного дослідження аналізував сукупність матеріалів досудового розслідування, зокрема: постанову про призначення експертизи, протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , копію висновку первинної експертизи №1415п від 04.08.2021, протоколи допитів.

Висновки експертної комісії базувалися саме на співставленні механізму, описаного свідком, з фактично встановленими ушкодженнями.

За результатами аналізу, було встановлено: ушкодження у вигляді садна на задній поверхні грудної клітки співпадає з локалізацією, що вказана ОСОБА_11 (область спини); характер ушкодження відповідає впливу тупого твердого предмета (дерев`яної лави); механізм, описаний свідком, є можливим і не виключається.

Більше того, з урахуванням того, що в експертизі бралися до уваги обставини, встановлені слідчим експериментом та протоколами допитів, експертна комісія дійшла однозначного висновку про наукову обґрунтованість встановленого причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 й наслідком у вигляді тілесного ушкодження.

Особливо варто підкреслити, що експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні прямо зазначив, що травма, виявлена у дитини, може бути наслідком дії зусилля щонайменше 160 Ньютонів, що відповідає силі, необхідній для утворення садна внаслідок контакту з твердим предметом.

Водночас, експерт показав, що первинна експертиза підтвердила ступінь тяжкості ушкодження, локалізацію і тип травмуючого впливу, а додаткова - встановила його джерело, характер дії, відповідність показам свідка.

Окрім показань свідків, обвинуваченого в суді першої інстанції було безпосередньо досліджено докази, які доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зокрема, у ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом досліджено низку доказів, які мають ключове значення для встановлення обставин події, оцінки дій обвинуваченого та встановлення причинно-наслідкового зв`язку між його поведінкою та смертю потерпілого.

Надані матеріали мають різне процесуальне значення, однак у своїй сукупності створюють цілісну картину подій, що сталися ввечері 08.07.2021 року.

Так, у ході судового розгляду було досліджено висновок спеціаліста №1210/с від 09.07.2021 року, в якому встановлено, що садно в ділянці грудної клітки у малолітнього потерпілого є легким тілесним ушкодженням, заподіяним внаслідок дії тупого предмета, а давність утворення не суперечить заявленим обставинам події.

У розвиток цих висновків, експертиза №1415п від 04.08.2021, проведена КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи», підтвердила, що виявлене садно має характер тупої травми, утворене не менш ніж від одного травматичного впливу, при цьому само пошкодження або випадкове падіння як джерело травми вважаються малоймовірними, а точна ідентифікація предмета заподіяння неможлива без уточнення обставин.

Ці висновки кореспондуються з висновком комісійної експертизи №1821п від 21.09.2021 року, де із врахуванням протоколу слідчого експерименту, показань свідка ОСОБА_11 та локалізації ушкодження, зроблено висновок, що описаний свідком механізм травмування ривок за одяг зі спини та удар об дерев`яну лавку не виключається та є цілком можливим. Експерти при цьому вказали, що вплив на обличчя чи штовхання ногою оцінити неможливо через відсутність відповідних тілесних ушкоджень, однак ключове ушкодження садно має чітке анатомічне й механічне пояснення.

Важливим підтвердженням слугує також протокол огляду фотографій від 20.09.2021, на яких зафіксовано характерні ушкодження на тілі дитини: на обличчі плями округлої форми, рожево-червоного кольору, а на спині в ділянці грудної клітки пляма з подряпиною, що візуально відповідає описаному експертами ушкодженню.

Далі, у справі було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 14.09.2021 за участю свідка ОСОБА_11 , в якому вона відтворила обставини, безпосередньо спостережені нею на місці події: як батько шарпав дитину, хапав за обличчя, намагався затримати, а потім схопив за одяг зі спини та потягнув до лавочки, внаслідок чого дитина вдарилася об неї спиною. Зазначені дії викликали у дитини сильну емоційну реакцію вона впала, не вставала, істерично плакала. Батько намагався піднімати її ногою.

Додатково вона підтвердила, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, тримав у руці пляшку пива та не реагував на її зауваження. Її свідчення згодом були підтверджені під час процедури пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де вона серед чотирьох фото безсумнівно впізнала фото ОСОБА_7 як чоловіка, який 08.07.2021 року в парку «Гагаріна» вчинив дії щодо дитини, що спричинили тілесні ушкодження.

На підтвердження викладеного суд також дослідив витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.07.2021, в якому зафіксовано, що кримінальне провадження розпочато за фактом умисного спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_10 саме 08 липня 2021 року, а описані дії батька ривок за одяг, удар об лавку повністю збігаються з показаннями свідка та механізмом травми.

Окремо були досліджені два протоколи прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.07.2021, подані матір`ю потерпілого, в яких вона просила притягнути до відповідальності ОСОБА_7 як за систематичні дії психологічного насильства, так і за заподіяння дитині тілесних ушкоджень 0809 липня 2021 року.

Суд також звернув увагу на те, що обидві експертизи як від 04.08.2021, так і від 21.09.2021 були призначені у процесуальному порядку відповідно до постанов слідчого, наявні в матеріалах справи, і проводилися на базі спеціалізованої установи Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи.

У зв`язку з цим обґрунтованість висновків не викликає сумнівів.

Крім того, фотознімки дитини в кількості 6 штук були визнані речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 20.09.2021, долучені до матеріалів кримінального провадження, їх огляд здійснений відповідно до вимог КПК України.

Отже, колегія суддів враховуючи вище викладене дійшла висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена поза розумним сумнівом, оскільки підтверджується послідовними та узгодженими між собою показаннями свідків, зокрема ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , висновками судово-медичних експертиз №1210/с, №1415п, №1821п, результатами слідчого експерименту, протоколом огляду фотознімків та іншими належними й допустимими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Сукупність цих доказів виключає припущення випадковості чи необережності дій обвинуваченого та дозволяє встановити його умисел саме на спричинення тілесних ушкоджень дитині.

Судова колегія, вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого базується на вибірковому тлумаченні матеріалів кримінального провадження та не спростовує належним чином установлених обставин кримінального провадження, які покладені в основу вироку першої інстанції.

Твердження захисника про те, що вирок винесено нібито на підставі припущень, а у ОСОБА_7 був відсутній умисел на заподіяння тілесних ушкоджень синові, є безпідставними і спростовуються сукупністю прямих, допустимих, достовірних і взаємопов`язаних доказів, досліджених судом першої інстанції в повному обсязі та відповідно до вимог національного закону.

Зокрема, ключове твердження захисту про відсутність умислу на заподіяння шкоди дитині спростовується показаннями безпосереднього свідка події ОСОБА_11 , яка чітко та послідовно вказала, що особисто спостерігала за діями ОСОБА_7 8 липня 2021 року в парку «Гагаріна» біля кафе «Франс.уа» в місті Запоріжжя, коли він у стані алкогольного сп`яніння, з пляшкою пива в руці, грубо хапав малолітнього хлопчика за одяг, шарпав його, а в один з моментів ззаду схопив за одяг і різко потягнув до лавки, внаслідок чого дитина вдарилася спиною об дерев`яну лаву, впала на землю та істерично плакала.

Свідок зазначила, що обвинувачений навіть намагався ногою піднімати дитину з землі. Її показання отримані без жодного примусу, підтверджені слідчим експериментом, що відбувся 14.09.2021 року за її участю, зафіксовані відеозаписом, який був оглянутий у судовому засіданні, та співвідносяться з результатами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого свідок впізнала ОСОБА_7 як особу, що вчинила насильницькі дії щодо дитини.

Ці докази мають самостійну доказову силу, є послідовними, узгодженими між собою і відображають об`єктивну картину події.

Суд також правильно поклав в основу вироку дані судово-медичних експертиз, а саме висновки №1415п від 04.08.2021 та №1821п від 21.09.2021, які підтвердили, що у потерпілого ОСОБА_10 було виявлено садно в ділянці задньої поверхні грудної клітки, що є легким тілесним ушкодженням, заподіяним тупим предметом, що не суперечить часу інциденту та встановленому механізму травми.

Експертна комісія вказала, що утворення ушкоджень у результаті різкого потягування дитини дорослим, з ударом об лавку, є цілком можливим і узгоджується з наданими свідченнями.

Доводи ж захисту про можливість випадкового походження ушкоджень або їх спричинення за інших обставин, не пов`язаних з діями обвинуваченого, були досліджені і прямо спростовані експертами, які зазначили, що самостійне утворення подібних ушкоджень у дитини з розладами аутистичного спектра віком 4 років малоймовірне, а встановлена локалізація ушкодження співпадає з точкою удару при описаному механізмі.

Висновки експертів є науково обґрунтованими, логічними, послідовними і не викликають сумнівів у їхній об`єктивності.

Посилання захисника на те, що експертам не було поставлено питань сторони захисту, не має жодного юридичного значення, оскільки сторона захисту мала передбачене законом право ставити свої питання під час призначення експертиз або заявляти клопотання про проведення додаткових експертних досліджень.

Відсутність таких процесуальних ініціатив з боку захисту не може бути перекладена на сторону обвинувачення чи суд.

Більше того, експерти при підготовці висновку враховували весь комплекс матеріалів кримінального провадження, в тому числі протоколи слідчих дій, медичну документацію та пояснення учасників подій, а тому зроблені ними висновки дозволяють суду встановити обставини інциденту з належною повнотою.

Так само є необґрунтованим твердження захисника про те, що суд не врахував показання ОСОБА_11 щодо нібито відсутності у її сприйнятті дій насильницького характеру.

Насправді, свідок прямо та недвозначно вказала на всі ключові елементи насильства: шарпання, ривок за одяг, удар об тверду лаву, істеричну реакцію дитини, намагання підняти її ногою.

Також важливо зазначити, що в матеріалах справи наявні фотознімки, надані потерпілою, на яких зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді почервонінь, саден та слідів на обличчі та спині дитини, що ще раз підтверджує факт фізичного впливу.

Показання самої матері дитини ОСОБА_9 також є логічними і послідовними, співвідносяться з іншими доказами та містять важливі деталі щодо обставин передачі дитини батькові, характеру дзвінка під час її перебування у магазині (на фоні якого лунали верески та крик), та безпосереднього стану дитини після зустрічі коли дитина плакала, лежала на землі, вказувала жестами на біль та була збуджена.

Спростовуючи версію захисту, суд правильно звернув увагу і на поведінку самого обвинуваченого, який не визнав вину, не розкаявся, не намагався примиритися з потерпілою стороною, зневажливо ставився до свідків події, покинув місце події після прибуття матері, вів себе агресивно щодо жінок, які робили йому зауваження, та не виявив жодних ознак занепокоєння за стан дитини.

Весь цей комплекс поведінки свідчить про усвідомленість дій та наявність прямого умислу.

Спроби захисника пояснити насильницькі дії батьківською турботою є спотворенням реальних обставин провадження.

Оцінка судом усіх наведених доказів здійснена у суворій відповідності до принципу змагальності сторін, із дотриманням права на захист. Жодних порушень кримінального процесуального закону, які б впливали на законність і обґрунтованість вироку, не встановлено.

Суд першої інстанції також обґрунтовано застосував положення статті 49 КК України, визнавши ОСОБА_7 винним, проте звільнивши його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, що відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не знайшли жодного підтвердження у матеріалах кримінального провадження, суперечать встановленим судом фактам, базуються на хибному трактуванні доказів і підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстав для його скасування з підстав, які зазначені у апеляційній скарзі не має.

Істотних порушень кримінально процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи також не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2024 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4