У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно. З поданого клопотання слідує, що Полтавською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000132 від 02.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у серпні 2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, неналежно виконано свої службові обов`язки під час проведення державної реєстрації права приватної власності об`єкта нерухомого майна за адресою: вул. Шевченка, 23 у м. Полтаві (літ. А-1, А1-1), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :15:012:0219, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам держави.

За результатом опрацювання відомостей розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 № 32987692 та № 32987244 державним реєстратором ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, магазин, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :15:012:0219, за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вивченням підстав проведення державної реєстрації права приватної власності встановлено, що заявниками надано довідку видану ФОП ОСОБА_7 , № б/н від 29.07.2019 про те що площа магазину (літ А-1, А1-1) за адресою: АДРЕСА_1 після проведеної інвентаризації була уточнена та становить 154,2 кв.м.

Вказані реєстраційні дії проведені на підставі акту державної технічної комісії про приймання в експлуатацію, серія та номер: 761, виданий 30.12.2003, видавник: Інспекція ДАБК Полтавської міської ради.

Водночас, згідно вищевказаного акту державної технічної комісії про приймання в експлуатацію загальна площа магазину становить 145,6 кв.м, а згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно площа забудови на даний час становить 154,2 кв.м.

При цьому, за даними акту державної технічної комісії про приймання в експлуатацію № 761 від 30.12.2003 кількість приміщень зазначено 9, а за технічним паспортом від 29.07.2019 вже 11.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинна на момент проведення реєстраційних дій) передбачає чіткі підстави для державної реєстрації прав, зокрема: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката (п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до п. 2 ч. 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинна на момент проведення реєстраційних дій) державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинна на момент проведення реєстраційних дій) державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається, що державний реєстратор відмовляє у державній реєстрації прав та їх обтяжень якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Вказане свідчить, що за ОСОБА_5 (1/2частки) та ОСОБА_6 (1/2 частки) здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна (літ А-1, А1-1) за адресою: вул. Шевченка, 23 у м. Полтаві з порушенням норм чинного законодавства.

У подальшому між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 08.05.2025 укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 1 Договору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 передають у власність, а ОСОБА_8 приймає у власність будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

Опис об`єкта в цілому: будівля магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею 154,2 кв.м., ідентифікатор об`єкта нерухомого майна: 01.3455217.4958252.20250501.81.0000.91.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, встановлено, що власником будівлі магазину літ. А-1,А1-1 загальною площею 154,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта: будівля.

Постановою про визнання речовим доказом від 19.08.2025 у кримінальному провадженню №0000132 від 02.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України визнано речовим доказом об`єкт нерухомого майна: будівлю магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею 154,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_8 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта: будівля, ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ: 01.3455217.4958252.20250501.81.0000.91.

В ході розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на наступний об`єкт нерухомого майна: будівлю магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею 154,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_8 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта: будівля.

Прокурором зазначається, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна є предметом, що є об`єктом кримінального правопорушення, на даний час проведено реєстрацію права власності за особами без відповідних на те документів, здійснення власниками відчуження вказаного нерухомого майна на користь третьої особи та відповідно існує висока імовірність пошкодження, втрати, знищення, використання, повторної передачі, в тому числі шляхом продажу чи відчуження в інший спосіб прав на вказане майно, особами які зацікавлені ходом досудового розслідування.

Таким чином, не накладення арешту із застосуванням заборони користування та розпорядження майном особам, які зацікавлені ходом досудового розслідування, може призвести до втрати вказаних речових доказів, які мають значення для доказування кримінального правопорушення, що в подальшому перешкоджатиме розслідуванню кримінального провадження та встановленню усіх обставин даної події, зокрема може призвести до втрати можливості, проведення відповідних судових експертиз з метою визначення шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Прокурор прохав проводити розгляд клопотання без виклику власника майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України

Також прокурором зазначається, що як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, оскільки матеріали досудового розслідування переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170, ст. 98 КПК України, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення та обґрунтовано визнане речовими доказами, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні. Тому вважає, що виникає потреба в арешті об`єкта нерухомого майна, а саме: будівлі магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею 154,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_8 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта: будівля, ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ: 01.3455217.4958252.20250501.81.0000.91.

Прокурором зазначається, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна є предметом, що був об`єктом кримінального правопорушення, з метою забезпечення арешту майна існує необхідність розгляду клопотання про арешт зазначеного нерухомого майна без повідомлення особи, у володінні якої знаходиться об`єкт на який накладається арешт майна, власника майна, їх захисників, представників чи законних представників.

У судове засідання прокурор не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання просить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власників майна та прокурора.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Розглянувши клопотання по суті поставлених вимог, перевіривши надані до клопотання матеріали кримінального провадження та дослідивши докази, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна є предметом вчинення кримінального правопорушення, визнане речовим доказом, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 170-173, 309, 372 , 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речового доказу на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю магазину літ. А-1, А1-1 загальною площею 154,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта: будівля, ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ: 01.3455217.4958252.20250501.81.0000.91, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_8 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса:

АДРЕСА_2 ), з позбавленням права розпоряджання будь-яким чином, у тому числі проведення будь-яких робіт, подання та отримання дозвільних документів, а також шляхом встановлення заборони вчинення будь-яких нотаріальних та реєстраційних дій щодо вказаного об`єкта нерухомого майна, та відчуження його.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1