У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000303, за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2024 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2024 р. у вигляді 240 годин громадських робіт, які переводяться у 30 днів обмеження волі, і призначити ОСОБА_6 остаточне покарання 1 рік і 30 днів обмеження волі.

Ухвалено, обмежувальні заходи стосовно ОСОБА_6 вжиті вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2024 р. і ухвалою до нього від 20.09.2024 р. виконувати самостійно від остаточного покарання призначеного даним вироком.

Ухвалено, строк відбування покарання у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_6 обчислювати у відповідності до ст. 58 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04. 11.2024 р. стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити, у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з резолютивної частини вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2024 р. рішення суду про самостійне виконання обмежувальних заходів стосовно ОСОБА_6 , застосованих вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2024 р. і ухвалою до нього від 20.09.2024 р.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України, не є ані основним, ані додатковим видом покарання, і при застосуванні ст. 71 КК України, при призначенні за сукупністю вироків остаточного виду покарання у виді обмеження волі, не можуть виконуватися самостійно від основного виду покарання.

Крім того, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки, що передбачені ст. 91-1 КК України, можуть бути призначені в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Згідно з 11.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2024 р. засуджено ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, та, відповідно до п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, до останнього застосовано обмежувальні заходи, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_9 строком на 2 місяці та направлення останнього для проходження програми для кривдників.

11.09.2024 р. ОСОБА_6 , належним чином ознайомлений із вироком Ленінського районного суду в м. Миколаєві, що засвідчено його підписом в розписці про отримання рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2024 р. виправлено описку, згідно якої засуджено ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, та, відповідно до п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, до останнього застосовано обмежувальні заходи, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_9 , строком на 2 місяці, та направлення останнього для проходження програми для кривдників.

22.09.2024 р. ОСОБА_6 , належним чином ознайомлений з ухвалою Ленінського районного суду в м. Миколаєві від 20.09.2024 р., що засвідчено його підписом в розписці про отримання рішення суду, та в подальшому 15.10.2024 р. ознайомлений з вказаними рішеннями дільничним офіцером ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, в тому числі попереджений про кримінальну відповідальність в разі невиконання обмежувальних заходів чи їх порушення.

Вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2024 р. та ухвала суду від 20.09.2024 р. 11.10.2024 р. та 27.09.2024 р. відповідно набрали законної сили.

19.10.2024 р. близько о 11.33 год., більш точного часу в ході проведення дізнання встановити не вдалось, у ОСОБА_6 , який перебував біля вхідних дверей кв. АДРЕСА_2 , виник умисел на невиконання обмежувального заходу, застосованого до нього вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2024 р., згідно якого, ОСОБА_6 заборонено перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, а саме: ОСОБА_9 , строком на 2 місяці.

Реалізовуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомленим з обмежувальними заходами, застосованими до нього на підставі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2024 р., нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ст. 91-1 КК України, 19.10.2024 р. близько 11.33 год., знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , тобто перебував в місці спільного проживання з ОСОБА_9 , без дозволу останньої.

Внаслідок таких дій ОСОБА_6 заподіяно шкоду суспільним відносинам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ст. 390 - 1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу винного, який характеризується негативно, до наркологів та психіатрів не звертався, до адміністративної відповідальності за останній рік притягався за ч. 1 ст. 178 КУпАП, ч. 2 ст. 175-1 КУпАП, ст. 183 КУпАП та 23 рази за ст. 173-2 КУпАП, притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України. Відсутність обставин, що пом`якшує або обтяжує покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, на підтримку апеляційної скарги, пояснення захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ст. 390-1 КК України, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не перевіряється.

Згідно з ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни або скасування судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до ст. 413 КПК України, таким визнається: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; його неправильне тлумачення; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднується невідбута частина покарання, визначеного попереднім вироком. Водночас положення цієї норми не поширюються на заходи правового характеру, що не є покаранням зокрема, обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України.

Такі обмежувальні заходи не є видом ані основного, ані додаткового покарання. Вони мають окрему правову природу, спрямовані на попередження рецидиву домашнього насильства, застосовуються разом із покаранням, не змінюючи його характер чи строк, і підлягають самостійному виконанню.

Доводи прокурора щодо необхідності виключення із вироку згадки про самостійне виконання вироку від 11.09.2024 р. та ухвали від 20.09.2024 р., якими до ОСОБА_6 були застосовані обмежувальні заходи, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені судові рішення набрали законної сили, не скасовані та не змінені у встановленому законом порядку, отже, є чинними та підлягають виконанню.

Посилання місцевого суду на самостійне виконання обмежувальних заходів узгоджується з положеннями чинного законодавства і не свідчить про неправильне застосування кримінального закону. Навпаки, зазначення у вироку про самостійний характер їх виконання забезпечує правову визначеність та запобігає можливим непорозумінням щодо строків і порядку виконання таких заходів.

Крім того, викладене формулювання не містить істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування чи зміни вироку.

Отже, апеляційна скарга прокурора в цій частині є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2024 р. стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3