Справа № 727/8488/25
Провадження № 1-кп/727/365/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 13 червня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002124, по обвинуваченню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, із неповною середньою освітою, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей немає, непрацюючого, раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Чернівців надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 13 червня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002124, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

12 червня 2025 року в період часу із 18 год. 20 хв. по 18 год. 36 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 28, в умовах воєнного стану, який був введений 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який діє по теперішній час, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для інших осіб, шляхом вільного доступу, викрав велосипед, сірого кольору, марки «Santa Cruz Bronson 3 AL 27/5» Rahmen, який знаходився біля фасаду будинку №28, що по вул. Сторожинецькій в м. Чернівцях, який належить ОСОБА_5 , вартість згідно з висновком експерта №СЕ-19/126-25/П/2-58-ТВ становить станом на 12 червня 2025 року 61646,00 гривень

В подальшому ОСОБА_4 , після вчинення крадіжки, пішов з місця вчинення злочину, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 61646,00 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю. Вказав суду, що в період часу із 18 год. 20 хв. по 18 год. 36 хв., перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецькій, 28, вважаючи, що діє непомітно для інших осіб, шляхом вільного доступу, викрав велосипед сірого кольору марки «Santa Cruz Bronson 3 AL 27/5» Rahmen, який знаходився біля фасаду будинку №28, що по вул. Сторожинецькій в м. Чернівцях. Після чого вказаним майном розпорядився на власний розсуд.

У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати. Обіцяв не вчиняти більше подібного. Просив вибачення у потерпілого ОСОБА_5 . Завдані збитки потерпілому відшкодував повністю.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що того дня перебував у справах за адресою: м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 28, куди приїхав на велосипеді сірого кольору марки «Santa Cruz Bronson 3 AL 27/5». Залишив його на вулиці біля вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 . Після того, як вийшов з будинку, виявив, що велосипед відсутній. У зв`язку із цим звернувся на телефонну лінію 102. Працівники поліції встановили місцезнаходження велосипеду, а також те, що його крадіжку вчинив обвинувачений. Просить обвинуваченого суворо не карати, обвинувачений завдані збитки відшкодував.

Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченого змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, згідно з вимогами частини 2 статті 349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та оголошенням матеріалів кримінальної справи, які характеризують обвинуваченого.

Суд вважає доведеним, що викладені в обвинуваченні діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У постанові від 14.06.2018 (справа №760/115405/16-к) Верховний Суд зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, рішення від 12.04.2012 у справі «Довженко проти України» (Заява № 36650/03)), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Верховний Суд також зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліку в ОКНП «ЧОНД» та ОКП «ЧОПЛ» не перебуває, молодого віку.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки.

Наведені обставини, на підставі статті 66 КК України, суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність обтяжуючих обставин та тяжких наслідків, беручи до уваги те, що обвинувачений раніше несудимий, завдану матеріальну шкоду відшкодував в повному обсязі, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 185 КК України.

Відповідно до вимог статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд враховує положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».

У рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» (Заява № 25978/07) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що наявні підстави для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням випробувального строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, та покладенням на нього обов`язків відповідно до частини 1 статті 76 КК України та додаткових обов`язків, визначених частиною 3 статті 76 КК України.

Зокрема, суд вважає, що для реалізації в максимальній мірі інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням до ОСОБА_4 слід застосувати такий вид обов`язку, як виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до Закону України «Про пробацію» пробаційна програма - програма, що призначається за рішенням суду особі, засудженій до пробаційного нагляду, або особі звільненій від відбування покарання з випробуванням, та передбачає комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про пробацію» метою пробації є забезпечення безпеки суспільства шляхом виправлення засуджених, запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачених, з метою прийняття судом рішення про міру їхньої відповідальності.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівців від 18 червня 2025 року до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. строком на два місяці.

В судових дебатах прокурорка ОСОБА_6 просила до набрання вироком законної сили застосувати залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Оскільки судом прийнято рішення про визнання ОСОБА_4 винуватим та призначення йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд уважає за необхідне запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у виді нічного домашнього арешту.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які складаються з витрат за проведення судової товарознавчої експертизи та судової дактилоскопічної експертизи на загальну суму 4457,00 грн підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності до статті 124 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368-370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити у виді нічного домашнього арешту в період часу з 21-00 год. до 06-00 год., застосованого відповідно до ухвали Чернівецького районного суду м. Чернівців від 18 червня 2025 року.

Речові докази:

- змиви із правої лівої ручки керма велосипеда (а.с. 42) - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- кепку синього кольору, штани сірого кольору та футболку синього кольору із червоним комірцем, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 - залишити в розпорядженні ОСОБА_4 ;

- велосипед марки «SANTA CRUZ» найменування «BRONSON» сірого кольору, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити в розпорядженні ОСОБА_5 ;

- DVD-диск з відеозаписом з камери зовнішнього спостереження з фасаду будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 139) - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- DVD-диск з відеозаписом з камери зовнішнього спостереження з фасаду будинку за адресою: м. Чернівці, вул. Петергофська, 1 (а.с. 149) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 4457,00 грн (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім грн 00 коп.), в тому числі за проведення:

-судової товарознавчої експертизи (№СE-19/126-25/П/2-58-ТВ від 18.06.2025) в сумі 1782,80 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн 80 коп.);

-судової дактилоскопічної експертизи (№СЕ-19/126-25/8178-Д від 02.07.2025) в сумі 2674,20 грн (дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн 20 коп.).

Вирок суду може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, ухвалений у випадку визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1