Справа № 947/1615/24
Провадження № 1-кс/947/9032/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеськійобласті ОСОБА_6 , що погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0001231 від 22.09.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Златоустове, Березівського району, Одеської області, колишньому заступнику директора з господарчої роботи Одеського ліцею «Європейський» Одеської міської ради, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимій, -

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001231 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України

В ході досудового розслідування встановлено, що Рішенням Одеської міської ради № 3509-VII від 18.07.2018 створено Одеський ліцей Європейський» Одеської міської ради Одеської області, який зареєстровано з присвоєнням ідентифікаційного коду 42353280, за місцезнаходженням: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 8-а.

Одночасно, рішенням Одеської міської ради № 3509-VII від 18.07.2018 затверджено Статут «Одеський ліцей Європейський» Одеської міськоїради Одеської області.

Згідно статуту Одеський ліцей «Європейський» Одеської міської ради Одеської області (далі Заклад) є комунальним бюджетним закладом загальної середньої освіти, заснованим на власності територіальної громади міста Одеси, який створений відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 1.5 Статуту Заклад має печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, бланки та штампи, необхідні для організації своєї роботи. Заклад має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Пунктами 1.11-1.14 Статуту передбачено, що заклад самостійно приймає рішення і здійснює діяльність у межах компетенції, передбаченої законодавством України та цим Статутом. Заклад несе відповідальність за дотримання фінансової дисципліни та має право отримувати кошти і матеріальні цінності від органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до пункту 7.9 Статуту призначення на посаду, звільнення з посади педагогічних та інших працівників Закладу, інші трудові відносини регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про загальну середню освіту», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

Пунктом 7.10 Статуту визначено, що заступники директора, педагогічні та інші працівники Закладу призначаються на посади та звільняються з посад директором Закладу.

Крім того, згідно пункту 8.1 Статуту управління Закладом в межах повноважень, визначених законодавством України та цим Статутом, здійснює Засновник та директор Закладу. Директор Закладу здійснює безпосереднє управління Закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність.

Також, директор є представником Закладу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законодавством України та Статутом Закладу.

Згідно, пункту 8.7 Статуту Директор Закладу організовує його діяльність; вирішує питання фінансово-господарської діяльності; затверджує штатний розпис; призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки; видає у межах компетенції накази та контролює їх виконання; розпоряджається в установленому порядку майном та його коштами; здійснює інші повноваження, передбачені законодавством України, цим Статутом та трудовим договором.

Директор Закладу має право першого підпису платіжних документів для здійснення видатків.

Розділом 10 Статуту передбачено, що фінансово-господарська діяльність Закладу здійснюється відповідно до чинного законодавства України на основі його кошторису; джерелами фінансування є кошти державного бюджету; кошти міського бюджету; бухгалтерський облік здійснюється самостійно відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Директором Закладу згідно наказу Департаменту освіти та науки Одеської міської ради № 26-к від 10.02.2020 призначено ОСОБА_7 за строковим трудовим договором до 09.02.2022, який наказом № 31-к від 03.02.2022 продовжено до 09.02.2026.

Разом з цим, 11.01.2020 директором Закладу ОСОБА_7 прийнято на посаду прибиральниці службових приміщень ОСОБА_4 , яку ОСОБА_7 наказом № 167-к від 30.09.2022 переведено на посаду заступника директора з господарської роботи з 03.10.2022.

Згідно наказу директора Закладу № 4 від 16.11.2022 про розподіл функціональних обов`язків, заступник директора з господарської роботи організовує і несе відповідальність зокрема за: інструктаж на робочому місці з технічними працівниками Закладу; дотримання обслуговуючим персоналом правил внутрішнього трудового розпорядку; матеріально фінансову звітність перед ЦБ РВО; оформлення табелів на зарплатню техперсоналу Закладу; керує і контролює роботу технічного персоналу; здійснює оформлення банківських документів для отримання заробітної плати прийнятих на роботу працівників, складає табелі на зарплатню техперсоналу школи та графік відпусток техперсоналу; погоджує свою роботу з директором школи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 КК України, службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово обіймають на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації або законом.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 були наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а тому є службовими особами.

Так, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, будучи директором Закладу, наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, вирішила заволодіти бюджетними коштами шляхом фіктивного працевлаштування особи, яка фактично не буде виконувати службові обов`язки, подальшого безпідставного обліку робочого часу та нарахування заробітної плати.

З цією метою, ОСОБА_7 залучила до протиправної діяльності свою матір ОСОБА_8 , яка надала свою згоду на участь у заволодінні бюджетними коштами та наказом № 254 від 28.12.2019 призначила її на посаду прибиральниці службових приміщень Закладу.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше жовтня 2022 року, директор Закладу ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний намір, вступила у змову з заступником директора з господарської частини відповідальним за складання табелів обліку робочого часу ОСОБА_4 щодо заволодіння бюджетними коштами фонду оплати праці, шляхом внесення недостовірних відомостей у табелі обліку робочого часу про години відпрацьовані ОСОБА_8 , яка фактично не виконуватиме свої функціональні обов`язки.

Таким чином, у період з жовтня 2022 року по 31.11.2023, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись у приміщені Закладу у м. Одеса по вул. Маршала Говорова, 8-А, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 свої функціональні обов`язки не виконувала, зловживаючи своїм службовим становищем, щомісячно вносили у табелі обліку робочого часу відомості про відпрацьовані нею години.

В подальшому, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , скеровували табелі робочого часу до централізованої бухгалтерії КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси», де проводився розрахунок сум нарахованої заробітної плати за обсяг робіт, який фактично ОСОБА_8 не виконувався.

На підставі зазначених документів, в період часу з жовтня 2022 року по 31.11.2023 ОСОБА_8 безпідставно нараховано заробітну плату у сумі 136 746,24 грн та перераховано на її картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ Банк Восток».

Таким чином, ОСОБА_4 , в період з жовтня 2022 року по листопад 2023 року діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом зловживання своїм службовим становищем заволоділа бюджетними коштами сумі 136 746,24 грн, що спричинило збитки державі в особі КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси».

Також, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше жовтня 2022 року, директор Закладу ОСОБА_7 , з метою заволодіння бюджетними коштами фонду оплати праці, вступила у змову з заступником директора з господарської частини відповідальним за складання табелів обліку робочого часу ОСОБА_4 щодо внесення недостовірних відомостей у табелі обліку робочого часу про години відпрацьовані ОСОБА_8 , яка фактично не виконуватиме свої функціональні обов`язки.

В подальшому, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, знаходячись у приміщені Закладу у м. Одеса по вул. Маршала Говорова, 8-А, діючи в порушення вимог

ст. 43 Конституції України, ст. 97 Кодексу законів про працю, ст. 30 Закону України «Про оплату праці», своїх посадових інструкцій, основних засад, визначених статутом Закладу, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 свої функціональні обов`язки не виконувала та не виходила на роботу, щомісячно вносили до табелю обліку використання робочого часу технічних працівників, який відповідно до наказу Державного комітету статистики від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про відпрацьовані нею години.

Таким чином, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , у період з жовтня 2022 року по 31.11.2023, зловживаючи своїм службовим становищем, знаходячись у приміщені Закладу у м. Одеса по вул. Маршала Говорова, 8-А, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 свої функціональні обов`язки не виконувала та не виходила на роботу, зловживаючи своїм службовим становищем, до табелів обліку використання робочого часу технічних працівників

за жовтень 2022 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 252 робочі години;

За листопад 2022 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 264 робочі години;

за грудень 2022 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 264 робочі години;

за січень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 264 робочі години;

за лютий 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 240 робочі години;

за березень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 276 робочі години;

за квітень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 216 робочі години;

за травень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 180 робочі години;

за червень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 264 робочі години;

за липень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 252 робочі години;

за серпень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 276 робочі години;

за вересень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 252 робочі години;

за жовтень 2023 року внесли завідомо недостовірні відомості про відпрацьовані ОСОБА_8 112 робочі години;

Вказані недостовірні відомості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 засвідчили власними підписами.

В подальшому, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , скеровували табелі робочого часу до централізованої бухгалтерії КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси», де проводився розрахунок сум нарахованої заробітної плати за обсяг робіт, який фактично ОСОБА_8 не виконувався.

У судовому засіданні -

Прокурор оголосив клопотання, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного надавши у судовому засідання письмове заперечення з додатками, проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор є необґрунтованими, підозрювана за час досудового розслідування не ухилялася від органу досудового розслідування, наразі звільнилася з посади, а тому просиала застосувати особисте зобов`язання.

Слідчий суддя вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали додані в обґрунтування клопотання та матеріали надані стороною захисту, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 29 травня 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість пред`явленої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй злочинів підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, зокрема: висновками судової економічної експертизи та почеркознавчої експертизи, допитами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні таких злочинів у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Проте, аналізуючи вказаний ризик також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків в рамках даного провадження, оскільки на теперішній час досудове розслідування триває, підозрюваному відомі анкетні дані свідків, серед яких є його колеги, а тому підозрюваний може на них впливати, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення відповідальності за імовірне вчинення тяжких злочинів.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрюваний ОСОБА_4 може: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що вказані ризики не знайшли свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання, з огляду на наступне.

Стороною обвинувачення не зазначено які саме речі чи документи може знищити підозрюваний ОСОБА_4 , відповідно до чого ризик знищення документів, які можуть мати доказове значення слідчий суддя відхиляє в рамках кримінального провадження.

Також стороною обвинувачення не зазначено яким чином підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, відповідно до чого, слідчий суддя вважає безпідставними посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України

Попри вищевказані встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 для забезпечення його належної процесуальної поведінки впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, не може бути єдиною підставою для застосування відносно неї виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На думку слідчого судді, вказане в сукупності свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам та забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При цьому, слідчий суддя наголошує на тому, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В свою чергу покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в повній мірі забезпечуватиме належну процесуальну поведінку останнього.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло в нічний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисту щодо необхідності виїжджати за межі міста можуть бути вирішення шляхом звернення до слідчого з відповідним клопотанням.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , що погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0001231 від 22.09.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 28 липня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин, за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком 28 липня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за кожною вимогою; не відлучатися за межі України, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1