Справа №295/4283/25
УХВАЛА

22.05.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подане старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 ,

погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 ,

у кримінальному провадженні №0001737 від 10.03.2025,

стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Михайлин Козятинського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не має на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 30 днів.

Як зазначено у клопотанні, 04.06.2024 ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у військові частині НОМЕР_1 до закінчення особливого періоду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.06.2024 №247 солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.06.2024 №82-РС на посаду номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2024 №272 солдат ОСОБА_5 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.06.2024 №174-РС на посаду стрільця 2 стрілецького спеціалізованого відділення 1 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ), тобто вважається таким, що прийняв справи, посаду та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.08.2024 №212-РС солдата ОСОБА_5 звільнено із займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 06.07.2024.

Також ОСОБА_5 зараховано у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 на весь термін перебування у розпорядженні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.01.2025 №24 солдату ОСОБА_5 з 08.01.2025 призупинено виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення, у зв`язку із не поверненням з лікування до військової частини НОМЕР_1 .

З 24.01.2025 солдату ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №26, поновлено виплату грошового забезпечення та зараховано на котлове забезпечення, у зв`язку із поверненням до військової частини НОМЕР_1 .

27.01.2025, у зв`язку із самовільним залишенням території військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 , останньому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 №29, призупинено виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в порушення вимог ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 08.01.2025 о 08:00 не з`явився із лікувального закладу до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та перебував поза межами служби до 24.01.2025, коли повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_5 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про нез`явлення вчасно ним на службу та його причини не повідомляв, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи це із виконання службових обов`язків.

27.03.2025, у зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Михайлин Козятинського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вручено письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

21.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення орган досудового розслідування підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами: актами службових розслідувань, проведених військовою частиною НОМЕР_1 ; рапортами про виявлення відсутності на службі ОСОБА_5 ; наказами командира військової частини про початок службового розслідування по факту нез`явлення на службу та самовільного залишення місця служби у військовій частині НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_5 ; наказами командира військової частини про результати службового розслідування за фактом нез`явлення на службі та самовільного залишення місця служби ОСОБА_5 ; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

21.05.2025 підозрюваному ОСОБА_5 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Однак, для прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні необхідно здійснити наступні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, прийняти процесуальні рішення: виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти та вручити обвинувальний акт, який необхідно направити до Баранівського районного суду Житомирської області для розгляду, але до завершення строку тримання під вартою провести підготовче судове засідання за обвинуваченням ОСОБА_5 неможливо, що позбавляє прокурора можливості подати клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Мотивуючи необхідність продовження терміну дії запобіжного заходу, слідчий посилається на те, що метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення тобто ризикам, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, наявний реальний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а саме позбавлення волі строком від п`яти до десяти років. У зв`язку із цим, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не зможе запобігти настанню вказаного ризику, не забезпечить належну поведінку підозрюваного, та належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Так, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки військовослужбовець ОСОБА_5 , не з`явився та в подальшому самовільно залишив місце служби у військовій частині НОМЕР_1 та обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, та проводив час на власний розсуд понад 2 місяці. Крім того, 23.03.2023 Ружинським районним судом Житомирської області у справі №288/938/18 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03.06.2024 у справі №295/8468/24 ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 умовно-достроково з невідбутою частиною 3 (три) роки 12 (дванадцять) днів, для проходження військової служби за контрактом.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки він не отримує належної медичної допомоги. Зазначив також на запитання слідчого судді, що до затримання після госпіталю за отриманням медичної допомоги в медичні установи не звертався, медичну допомогу, а саме, у вигляді уколів та мазі, отримував від фельдшера.

Захисник у судовому засіданні вказала, що під час виконання бойового завдання підозрюваний отримав поранення, у СІЗО не отримує належного лікування, отримує лікування лише у вигляді знеболювальних таблеток, наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення не має, тому просить відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001737 від 10.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

27.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення з правою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.

21.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27.03.2025 застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23.05.2025 включно.

21.05.2025 слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому повідомлено підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, згідно з ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Окрім того, згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що надані слідчим та прокурором докази у їх сукупності переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_5 , можливо, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, що наразі підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, при оцінці існуючих ризиків, на які покликалися слідчий та прокурор, суд враховує також, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу 27.03.2025 слідчим суддею було встановлено достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що заявлені ризики продовжують існувати на момент вирішення питання про продовження строку дії попереднього запобіжного заходу, а саме, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, обставини та характер можливого правопорушення, а саме що ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби та не повідомляв про місце свого перебування компетентні органи, є підстави припускати, що у разі не застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На наявність вказаних ризиків також вказує і те, що 23.03.2023 Ружинським районним судом Житомирської області у справі №288/938/18 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03.06.2024 у справі №295/8468/24 ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 умовно-достроково з невідбутою частиною 3 (три) роки 12 (дванадцять) днів, для проходження військової служби за контрактом.

Незважаючи на те, що ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вироком суду для проходження військової служби за контрактом, він самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, існування наразі обґрунтованих ризиків, передбачених п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, на переконання слідчого судді, свідчить про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Беручи до уваги викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, для задоволення клопотання і подальшого тримання підозрюваного під вартою.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що доводи підозрюваного та його захисника щодо неотримання в умовах СІЗО належної медичної допомоги не підтверджені жодним відповідним доказом. Доказів неможливості перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою внаслідок раніше отриманого поранення та або з інших причин щодо стану здоров`я слідчому судді не надано. А сам факт такого поранення та ймовірне ускладнення стану здоров`я у зв`язку з ним, не доводить неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не нівелює встановлених слідчим суддею ризиків, визначених статтею 177 КПК України, за яких є підстави для продовження строку даного запобіжного заходу.

Відповідно до приписів п.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 176, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 309, 376, 534 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 20.06.2025 включно.

Встановити строк дії ухвали до 20.06.2025.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 17-10 год 27.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1