Справа № 489/3423/25
Провадження № 1-кс/489/1085/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

02 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене з прокурором у кримінальному провадженні за №0001026 від 02.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любашівка, Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді оператор лінійний наглядач відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001026, внесеному 02.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, стосовно ОСОБА_4 .

До слідчого судді надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю передбачених ст. 177 КПК України ризиків того, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний заперечував проти клопотання, зазначивши, що не визнає підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Так, 08.03.2024 його з військової частини НОМЕР_1 привезли до шпиталю у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я. 11.03.2024 його направили на реабілітацію. 14.03.2024 йому зателефонував безпосередній командир ОСОБА_6 та наказав з`явитися до місця розташування частини. 15.03.2024 підозрюваний з`явився на шикування, його прізвище було серед військовослужбовців, які мали бути переведені з 16.03.2024 до десантно-штурмової частини. ОСОБА_4 повідомив керівництву, що перебуває на лікуванні та не може за станом здоров`я проходити службу в десантно-штурмових військах, просив направити його на повторну ВЛК. Командир відмовив у такому направленні та висловився погрозливо, що підозрюваний розцінив як загрозу його життю і поїхав до матері, щоб його силоміць не забрали. Зі слів сусідів знає, що 16, 17, 18 березня 2024 року його розшукували за місцем проживання. Додому повернувся на початку квітня 2024 року. Попередній висновок ВЛК, дії або бездіяльність командира щодо ненаправлення на повторну ВЛК не оскаржував. Розуміє, що переховуючись від проходження військової служби, вчиняв кримінальне правопорушення, однак вважає, що стан здоров`я не дозволяє йому служити. У серпні-вересні 2024 року йому зателефонував слідчий, було надано направлення на проходження повторної ВЛК, однак ОСОБА_4 до сьогодні її не пройшов. Був затриманий на блок посту в Уманському районі. Просить застосувати домашній арешт.

Захисник підозрюваного заперечив обґрунтованість підозри та наявність ризиків, вказаних у клопотанні. У військовому квитку підозрюваного є відмітка про його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 16.03.2024, відтак, його самовільне залишення вказаної військової частини 23.03.2024 є необґрунтованим. Враховуючи стан здоров`я підозрюваного, відсутність доходів та наявність дитини з інвалідністю, просив застосувати домашній арешт, а в разі застосування тримання під вартою визначити мінімальний розмір застави.

З даного приводу прокурор зазначив, що 16.03.2024 підозрюваного мали виключити з військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до іншої частини. Оскільки він проходив лікування до 22.03.2024 включно, 23.03.2024 він мав прибути до військової частини НОМЕР_1 для вибуття в іншу частину. Наказ про переведення був, однак не реалізований, оскільки ОСОБА_4 не прибув до військової частини. Так як 23.03.2024 ОСОБА_4 не прибув, то його не було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і вважається, що він самовільно залишив саме вказану частину. У військовому квитку запис не анульовано, оскільки він був у підозрюваного.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши письмові матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

При розгляді клопотання встановлено, що солдат ОСОБА_4 з 11.03.2024 по 22.03.2024 перебував на лікуванні, про що свідчить довідка-звільнення №36. У графі «Стати до роботи» зазначено 23.03.2024.

23.03.2024 (більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим), будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та проходячи військову службу на посаді оператор лінійний наглядач відділення телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , порушуючи вимоги чинного законодавства України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, не прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 01.05.2025

01.05.2025 ОСОБА_7 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

01.05.2025 ОСОБА_7 особисто повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозра у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами службового розслідування; протоколами допиту свідків, наказами.

Згідно зі ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

З приводу доводів сторони захисту про виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 16.03.2024, суд виходить з того, що наявність лише одного запису про це у військовому квитку не доводить такого факту, оскільки не підтверджується іншими доказами. Так, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2024 №67, ОСОБА_4 23.03.2024 не з`явився на ранкове шикування після реабілітації, у зв`язку з чим його визнано таким, що самовільно залишив частину. Наказу про виключення підозрюваного зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 сторони суду не надали. З пояснень прокурора слідує, що 16.03.2024 підозрюваного мали виключити з військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до іншої частини. Оскільки він проходив лікування до 22.03.2024 включно, то 23.03.2024 мав прибути до військової частини НОМЕР_1 для вибуття в іншу частину. Наказ про переведення був, однак не реалізований, оскільки ОСОБА_4 не прибув до військової частини. Так як 23.03.2024 ОСОБА_4 не прибув, то його не було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і вважається, що він самовільно залишив саме вказану частину. У військовому квитку запис не анульовано, оскільки він був у підозрюваного.

Крім того, суд враховує, що підозрюваний у судовому засіданні підтвердив, що з 16.03.2024 не перебував за місцем своєї реєстрації, оскільки мав побоювання примусового доставлення до військової частини. Відтак, підозрюваний умисно переховувався від проходження військової служби, достеменно знаючи, що його розшукують.

Щодо стану здоров`я підозрюваного, суд виходить з того, що неодноразово заявляючи про неможливість проходження військової служби за станом здоров`я та бажання пройти повторну ВЛК, підозрюваний, отримавши таку можливість у серпні-вересні 2024 року, не скористався нею до тепер з незрозумілих причин. Вказане суд також розцінює як намагання ухилитися від проходження військової служби.

На підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд вважає доведеними обставини існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, що підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення та покарання за його вчинення, протягом тривалого часу перебував поза межами військової частини, розуміючи свій обов`язок проходити військову службу, про що підозрюваний особисто зазначив під час розгляду клопотання. Підозрюваний не з`явився добровільно до органів військової служби правопорядку, а був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Маючи можливість повторно пройти ВЛК, не вчинив таких дій.

Натомість прокурором не доведено ризики незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не вказано, про яких свідків підозрюваний обізнаний, може впливати на них та яким чином, що у свою чергу, свідчить про формальне посилання сторони обвинувачення на наявність зазначеного ризику, враховуючи той факт, що підозрюваний постійно перебував поза межами місця служби з часу його залишення і до моменту затримання та не вчиняв будь-яких дій, направлених на незаконний вплив на свідків. Не зазначено яким чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.

Водночас, прокурором доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим під час розгляду клопотання ризикам, враховуючи той факт, що на даному етапі досудового розслідування застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Сторонами кримінального провадження не надано слідчому судді відомостей, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного під вартою через стан здоров`я. Досліджені в судовому засіданні медичні документи підозрюваного стосуються в основному періоду до 23.03.2024. Інші документи також не доводять того, що ОСОБА_4 станом на дату розгляду клопотання не може утримуватися під вартою за станом здоров`я.

Вказане є підставою для задоволення клопотання.

Щодо визначення розміру застави, суд виходить з того, що ОСОБА_4 свою вину заперечує, умисно ухиляється від проходження військової служби, не проходить повторну ВЛК, був примусово затриманий, а не з`явився до органів військової служби правопорядку добровільно, та з урахуванням абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.

Керуючись стст. 176-178,183,193-194,196-197,309,372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про застосування запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні №0001026 від 02.05.2024 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту його фактичного затримання на строк з 01.05.2025 до 29.06.2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Строк дії ухвали до 29.06.2025 включно.

Слідчий суддя ОСОБА_1