Справа № 544/2557/23
пров. № 1-кп/544/135/2025
Номер рядка звіту 389
У Х В А Л А

18 серпня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Пирятині в режимі відеоконференції клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилівка Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду гранатометника 2 піхотного відділення 3 піхотного взводу 2 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.12.2022 року Миргородським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Пирятинського районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Дане клопотання мотивоване тим, що на даний час є підстави в продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 оскільки наявні ризики передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Менш суворі запобіжні заходи, що не пов`язані з позбавленням волі, не зможуть запобігти наведеним ризикам.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечив з приводу заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Пояснив, що він має намір лікуватись, оскільки має ряд інфекційних захворювань та перед мобілізацією отримав травму голови, просив застосувати до нього домашній арешт.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечила з приводу заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просила обрати йому більш м`який запобіжний захід домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 вже більше двох років перебуває під вартою. Оскільки наведені прокурором ризики не мають свого підтвердження. Її підзахисний буде з`являтись до суду, свідки були допитані, тому він не зможе на них впливати, а також не зможе іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім цього додала, що її підзахисний має ряд захворювань та йому необхідно проходити лікування. Він має зареєстроване місце проживання де він проживає разом з старенькою матір`ю, яка потребує його догляду, просила застосувати до нього домашній арешт.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваної, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, встановлено, що 30.08.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав раніше подане ним клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. Дане клопотання мотивоване тим, що на даний час є підстави в продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 оскільки наявні ризики передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Менш суворі запобіжні заходи, що не пов`язані з позбавленням волі, не зможуть запобігти наведеним ризикам.

В судовому засіданні також було встановлено, що свідки в даному кримінальному провадженні не можуть бути допитана, так як останні тривалий час перебувають в зоні активних бойових дій та зв`язок з ними відсутній.

Відповідно до пункту 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування; знищення приховування чи спотворення речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження; перешкоджання кримінального провадження іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження того, в якому особа підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Так, в своєму рішенні ЄСПЛ у п.79 у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України») зокрема вказав, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Щодо наявності ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, суд вказує наступне:

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого суд враховує вимоги п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового покарання, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Наявність вказаного ризику переховуватися від суду не підтверджений прокурором належними та допустимими доказами. Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає з пристарілою матір`ю, яка потребує його догляду, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків.

В судовому засідання як обвинувачений та і його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник, зазначила, що ризики вказані прокурором не є підтверджені, зокрема щодо свідків, які перебувають в зоні бойових дій, то обвинувачений жодним чином не зможе на них впливати. Крім цього, зазначила, що її підзахисний майже два роки перебуває під вартою, його фізичний стан погіршився, він потребує належного лікування, має зареєстроване місце проживання, має престарілу матір, яка потребує догляду, тому просила застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Тому стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків, про наявність якого вказано у клопотанні, суд зазначає, що свідки являються військовослужбовцями і на даний час знаходяться в зоні бойових дій, що виключає будь-який вплив на них зі сторони обвинуваченого.

Натомість суд вбачає наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: спроби обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом уникнення від явок до суду та не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором у судовому засіданні не доведено та не підтверджено належними доказами.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику чи ризикам.

Прокурором при розгляді клопотання, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176 КПК України, не доведено, що встановлені під час розгляду даного клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може бути застосований до обвинуваченого.

Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02), якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Оцінюючи особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий: 20.12.2022 року Миргородським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає з пристарілою матір`ю, яка потребує його догляду. Вказані факти розцінюються судом як міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.

Крім цього, судом враховано, що ОСОБА_4 з 06.10.2023 року, тобто майже два роки перебуває під вартою, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який має ряд інфекційних захворювань погіршився, про що він зазначає в кожному судовому засіданні, перед мобілізацією отримав травму голови у зв`язку з чим йому необхідно проходити лікування.

Таким чином, оскільки при розгляді клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри, проте не доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не доведено наявність ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, а також оцінюючи в сукупності всі вищевказані обставини, суд вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

В справі «Манчіні проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5§1 (с) Конвенції. Згідно положень ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період часу.

При цьому, з огляду на викладене, суд вважає наявними всі підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку суду, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 176-179, 193, 194, 196, 393, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000326 від 23.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 виконувати такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю два місяці, який обраховувати з 18 серпня 2025 року до 17 жовтня 2025 року.

Ухвалу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до відділу поліції за місцем проживання останнього.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали невідкладно вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1