Номер провадження: 11-сс/813/1230/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 10.06.2025, якою в межах к/п № 0000340 від 09.06.2025 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, громадянина України, студента, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08.08.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 08.08.2025 включно, без визначення розмірузастави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчим доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. При цьому, слідчий суддя дійшов висновку про недоцільність визначати розмір застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість з огляду на те, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обґрунтованої підозри не є достатніми для кваліфікації дій підозрюваного саме за ч. 1 ст. 114-1 КК України, при цьому слідчим не доведена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, а можливість не визначати розмір застави є правом суду, а не його обов`язком. Також захисник зауважила, що підозрюваний ОСОБА_8 постійно проживає з батьками, навчається у вищому навчальному закладі та займається спортом, що має бути враховано при обрані запобіжного заходу.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою визначити підозрюваному ОСОБА_8 заставу в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, а саме перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, вчинене за попередньою змовою осіб та умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу та вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від 08.06.2025; протоколами огляду місця події від 08.06.2025 та 09.06.2025; протоколами огляду від 09.06.2025, а саме: пляшки з-під розпалювача, недопалок цигарки, телефону; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 09.06.2025; протоколом обшуку від 09.06.2025; протоколом затримання ОСОБА_8 від 09.06.2025; та протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 09.06.2025.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів на даній стадії розслідування достатньо для формування стійкого переконання про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає передчасними твердження захисника щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 , оскільки на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває, здійснюються відповідні слідчі (процесуальні) дії задля збирання відповідних доказів, на підставі оцінки яких можливо буде дійти висновку стосовно наявності або відсутності в діях підозрюваного ознак складу інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд у контексті доводів захисника про необґрунтованість підозри зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Санкція ч. 1 ст. 114-1 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а санкція ч. 2 ст. 194 КК України передбачає покарання від трьох до десяти років, що відповідно до приписів ст. 12 КК України класифікуються, як тяжкі злочини.

Отже, суворість можливого покарання у взаємозв`язку з наявними матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності підтверджують існування ризику переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Враховуючи специфіку інкримінованих злочинів підозрюваному ОСОБА_8 , в тому числі додаткова їх кваліфікація за ч. 2 ст. 28 КК України за попередньою змовою осіб, зібрані матеріали в ході досудового розслідування апеляційний суд констатує наявність ризиків, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення).

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 176 КПК України в діючій редакції, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, а це є тримання під вартою.

Отже, законодавець імперативно встановив, що за наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК Українипід час дії воєнного стану на території України до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження.

За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

В даному кримінальному провадженні, слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_8 , обставини досудового розслідування, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні умисних злочинів в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення рф війни проти України, а також те, що на час розгляду клопотання слідчого проводилися необхідні слідчі та процесуальні дії, встановлювалися інші співучасники злочину та дійшов обґрунтованого висновку про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 , можливо лише шляхом застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В контексті встановлених обставин кримінального провадження, доводи захисника щодо особи підозрюваного (постійно проживає з батьками, навчається у вищому навчальному закладі, займається спортом) в своїй сукупності не спростовують вище наведених висновків про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави. При цьому апеляційний суд наголошує, що слідчі дії тривають, в ході досудового розслідування можуть бути зібрані докази та встановлені інші істотні обставини кримінального провадження, здійснюватися перекваліфікація кримінального правопорушення тощо, що буде підставою для обрання іншого запобіжного заходу.

Слід зазначити і про те, що жоден із визначених КПК запобіжних заходів не є покаранням. Такі заходи є попереджувальними та їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 10.06.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08.08.2025 включно, без права внесення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4