Провадження № 1-кп/947/513/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000497 від 08.04.2024 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював на посаді водія в охоронному агентстві «Карабінер 2», з неповною вищою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2024 року близько 14:30 години під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, дію якого продовжено в установленому законом порядку, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , прибувши на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ» моделі «CLA» з д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_10 , на раніше обумовлене місце за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_9 .

Під час зустрічі, коли ОСОБА_9 сів на заднє сидіння вищевказаного авто, в якому вже перебував ОСОБА_7 , останній висунув потерпілому протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США та, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювався при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожуючи йому фізичною розправою та вбивством.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 завдав

ОСОБА_9 удар у голову, спричинивши потерпілому фізичний біль, після чого, автомобіль розпочав рух автодорогою в бік с. Санжейка. Зупинившись на автодорозі, біля лісополоси, ОСОБА_7 , здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювався при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожуючи йому фізичною розправою та вбивством, висунув ОСОБА_9 протиправну вимогу про передачу йому вищевказаних грошових коштів протягом 24 годин.

В подальшому, того ж дня, 05.04.2024 року о 16:20 годин ОСОБА_7 висадив потерпілого з автомобіля за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Глушко на «Новоміському» кладовищі, при цьому продовжуючи здійснення психологічного тиску на потерпілого шляхом погрози вбивства.

Крім того, у період часу з 05.04.2024 по 18.04.2024 року ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_9 , здійснював чисельні телефонні дзвінки потерпілому, спрямовані на протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США, здійснюючи при цьому психологічний тиск на потерпілого, погрожуючи останньому нанесенням тяжких тілесних ушкоджень та вбивством.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_9 , 18.04.2024 року о 16:13 годин прибув на раніше обумовлене місце за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_9 , якому під час зустрічі, висунув протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США та, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювався при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожував йому фізичною розправою та вбивством.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_9 , 25.04.2024 року о 16:25 годин прибув на раніше обумовлене місце за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1, біля ТРЦ «Вузівський». Під час проведення зустрічі, ОСОБА_7 висунув потерпілому протиправну вимогу про передачу йому в якості неіснуючого боргу грошових коштів у сумі 5000 доларів США та, здійснюючи на потерпілого психологічний тиск, висловлювався при цьому на адресу потерпілого нецензурною лайкою і погрожував йому фізичною розправою, при цьому, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 про те, що в його шкіряній нагрудній сумці чорного кольору наявні грошові кошти в сумі 5000 доларів США, продемонструвавши їх останньому.

В подальшому, під час проведення зустрічі, ОСОБА_7 , наніс потерпілому два удари рукою в район голови та один удар рукою в район тулуба, які не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілого, завдавши потерпілому фізичного болю. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, перебуваючи в тому ж місці та в той же час, будучи обізнаним про те, що в нагрудній сумці потерпілого перебувають грошові кошти в сумі 5000 доларів США, зірвав вищевказану сумку з потерпілого, фактично отримавши можливість розпоряджатись нею на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що між ним, потерпілим ОСОБА_11 , а також братами ОСОБА_12 були дружні стосунки, вони разом працювали, дружили, заробляли гроші. ОСОБА_13 запропонував йому здійснювати перевезення людей з Одеси до міста Сарата за 300 доларів США за кожного пасажира. Інші таксисти не бралися за таку небезпечну роботу, оскільки на шляху слідування було багато блокпостів і таксисти боялися бути мобілізованими, а він був членом Одеської морської самооборони, тому його працівнипки ТЦК не затримували на блокпостах.

За першу поїздку з ним розрахувались. За другу поїздку з ним не розрахувались, а на його претензію, ОСОБА_14 пообіцяв розрахуватись з ним, заплативши 600 доларів США після третьої поїздки. Коли він почав просити ОСОБА_15 розрахуватись з ним, останній повідомив, що він є посередником, а розраховувати мав ОСОБА_16 . За всі три поїздки він домовлявся особисто з ОСОБА_17 .

Під час третьої поїздки до м. Сарати його затримали прикордонники на КПП, орендований автомобіль залишили на штрафмайданчику, за його оренду він мав заплатити 900 доларів США, тому сума, яку йому повинен був сплатити ОСОБА_9 складала 1500 доларів США.

ОСОБА_16 сам запропонував компенсувати йому витрати у розмірі 5 тисяч доларів США, але він відповів, що йому потрібно тільки 1500 доларів, на що ОСОБА_9 , спочатку погодився, а потім почав говорити, що він не розуміє за що він повинен платити та ухилявся від сплати боргу, не відповідав на телефонні дзвінки і гроші не надавав.

Коли при зустрічі з ОСОБА_9 , перед його затриманням він хотів підтягнути до себе ОСОБА_9 з метою примушування його повернути борг, він побачив, що у сумці є 5 тисяч доларів, сумка ОСОБА_9 випадково опинилась у нього в руках, то він сказав, що йому не потрібна сумка і кинув її в напрямку ОСОБА_9 , через що сумка опинилась на землі. Сумку підняв з землі ОСОБА_9 , після чого поліцейський забрав сумку у ОСОБА_9 і кинув її до нього, а він в цей час лежав на землі. Таким чином, на його думку поліцейські з метою створення штучного доказу, підкинули йому сумку з грошима 5000 доларів.

При зустрічах з ОСОБА_9 він не погрожував йому, просив повернути йому гроші, не вимагав у нього гроші, на що ОСОБА_9 звинувачував ОСОБА_18 .

Він не застосовував фізичну силу до потерпілого при зустрічах, допускає, що можливо дав йому ляпаса, не погрожував потерпілому вбивством.

Також обвинувачений зазначив, що обставини, викладені в обвинувальному акті він підтверджує та визнає, жалкує про ситуацію, щиро кається.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він не погоджується з кваліфікацією його дій та вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 355 КК України, оскільки мотивом, яким він керувався було бажання повернути борг за виконану ним послугу, тобто між ними існували цивільно - правові зобов`язання та які він примушував виконати потерпілого.

Крім того, обвинувачений просив суд визнати всі процесуальні документи НСРД недопустими доказами, оскільки він вважає, що в період досудового розслідування були порушені вимоги ст. 290 КПК України, також вважає, що сумку з грошовими коштами перед його затриманням йому підкинули працівники поліції, тобто штучно створили доказ, а також побили його, тому вважає такий доказ неналежним.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив суду, що він особисто мав усну домовленість з ОСОБА_19 про перевезення пасажирів, оскільки він самостійно не міг здійснювати перевезення через позбавлення прав керування транспортними засобами. Він не звертався до ОСОБА_7 , і не просив ОСОБА_20 звертатись до ОСОБА_7 .

Зазначив, що ОСОБА_7 безпідставно вимагав у нього грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, мотивуючи тим, що він при здійсненні перевезення пасажирів до м. Сарата був затриманий, через що витратив грошові кошти, тому почав вимагати у нього грошові кошти, при цьому неодноразово висловлював йому погрози насильства та вбивства, наносив йому удари, тому він сприйняв погрози реально і розумів, що якщо він не виконає вимог ОСОБА_7 , то є небезпека для його життя та здоров`я. Тому він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_7 відносно нього вимагання. Та всі подальші дії ОСОБА_7 відносно потерпілого проводились під контролем правоохоронних органів в період досудового розслідування кримінального провадження. 05 квітня 2024 року його викликав ОСОБА_7 на зустріч біля ринку «Успіх». В автомобілі знаходились ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , він сів, в автомобіль на задній ряд сидінь разом з ОСОБА_7 . Під час поїздки вони виїхали за місто, доїхали до с. Великодолинське, потім в бік Санжейки. Протягом поїздки ОСОБА_7 завдавав йому удари, погрожував залякував, вимагав грошові кошти.

Наступного разу вони зустрічались 17.04.2024 року за ініціативою ОСОБА_7 біля магазину «Таврія В», у подальшому приїхав ОСОБА_13 та вони поїхали до парку ім. Горького. ОСОБА_7 йому погрожував, вимагав гроші.

Останній раз вони з ОСОБА_7 зустрічались 25.04.2024 року біля магазину «Таврія В» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд 140/1 на парковці, де протягом понад півтори години, ОСОБА_7 вимагав гроші, наносив йому удари. У нього при собі була сумка з грошовими коштами 5000 доларів США, виданих працівниками поліції. Самофалов зірвав з нього сумку з грошима, після чого його затримали. Перед затриманням ОСОБА_7 викинув сумку. До обвинуваченого він жодних претензій не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що жодного відношення до перевезення ОСОБА_7 людей він немає, про це стало відомо лише після того, як до нього звернувся обвинувачений. 05.04.2024 року він дійсно їздив на автомобілі разом з братом ОСОБА_23 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за межі міста Одеси для тестування автомобіля, який мав намір придбати. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 сиділи на задньому ряду сидінь. Під час поїздки він чув звук з заднього рядку, схожий на звук характерний для удару. Також підтвердив, що був присутнім при зустрічі 17.04.2024 року ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , які сварились між сбою, він намагався їх примирити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що 05.04.2024 року він керував автомобілем, який хотів купити його брат ОСОБА_25 . Також в автомобілі крім нього та брата, був ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , якому вони зателефонували, зустріли, та він сів в автомобіль на заднє сидіння поряд з ОСОБА_7 . Вони виїжджали за межі міста Одеси для тестування автомобіля. Він чув словесну перепалку між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , також чув звук удару. Він повернувся і побачив, що ОСОБА_26 тримаєтьсяім за щоку.

Судом досліджені письмові докази та процесуальні документи кримінального провадження, а саме:

-Протокол огляду предмету від 19.04.2024 року з ілюстративними таблицями, відповідно до якого у присутності та за згодою власника ОСОБА_27 слідчим проведений огляд мобільного телефону «iPhone» моделі «12 Pro Мах», в якому зафіксовані здійснення неодноразових дзвінків ОСОБА_28 05.04.2024 та 06.04.2024 ОСОБА_9 ;

-Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 18.04.2024 року, відповідно до якого здійснено копіювання показань технічних приладів та технічних засобів: відеозаписів внутрішнього відеоспостереження універсаму «Таврія-В», які перебувають за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 3-А, датовані 17.04.2024 року, який досліджений у судовому засіданні;

-Протокол огляду документу від 19.04.2024 року оптичного DVD-R диску на якому містяться 2 файли під назвами: «172.24.11.85_СAM 10_main_0017_172722»; «172.24.11.85 САМ9 jnain 0008_172732» якій досліджені у судовому засіданні- Протокол огляду предмету від 19.04.2024 року, відповідно до якого за участю потерпілого ОСОБА_9 , здійснений огляд оптичного DVD-R диску містяться 3 (три) файли під назвами:

1.«Новая запись 3»;

2.«Новая запись»;

3.«Новая запись 4», які отримані внаслідок проведення додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 від 18.04.2024 року, які за погодженням учасників судового провадження не відтворювався у судовому засіданні;

-Довідка, відповідно до якої 23.04.2024 року о/у УКР ГУНП в Одеській області капітану поліції ОСОБА_29 видано несправжні (імітаційні) засоби, в сумі 4900 доларів США купюрами номіналом по 100 (сто) доларів США серійним номером KG 03415868 А у кількості 24 (двадцять чотири) штук та серійним номером LK 94841656 С у кількості 25 (двадцять п`ять) штук, які виготовлені згідно протоколу про виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів від 19.04.2024 № 2/1-248дек на проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту по матеріалам ЄРДР № 0000497 від 08.04.2024 року;

-Протокол огляду заздалегідь ідентифікованих (помічених) грошових засобів від 25.04.2024 року;

-Протокол огляду особи особи і вручення грошових засобів від 25.04.2024 року з фото таблицею, відповідно до якого проведений огляд ОСОБА_9 , після чого йому видано несправжні (імітаційні) засоби, а саме не справжні імітаційні кошти в сумі 4900 доларів США і банкнота номіналом 100 доларів США серійним номером PH 88350251В у кількості 1 штука, отримані із спеціального фонду державного бюджету України, загальною кількістю 50 (п`ятдесят) штук, з метою проведення спеціального слідчого експерименту за фактом вимагання не існуючого боргу.;

-Протокол огляду місця події від 25.04.2024 року за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога 140/1 з відеозаписом, дослідженим у судовому засіданні, відповідно до якого в ході огляду у ОСОБА_7 виявлена та вилучена сумка, всередині якої було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 5000 доларів США, а саме 50 купюр номіналом 100 доларів США (24 шт. 100 доларів СІЛА з серією LG03415868A, 25 шт. 100 доларів США з серією LK94841656C, 1 шт. 100 доларів США з серією РН88350251В, з приводу чого ОСОБА_7 пояснив, що сумка йому не належить, він її випадково схопив при сварці з потерпілим, після чого її повернув потерпілому.

-Протокол огляду предмету від 25.04.2024 року, відповідно до якого проведений огляд речових доказів, який вилучено 25.04.2024 року під час огляду за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1: поліетиленовий сейф-пакет №WAR1271834, на момент огляду цілісність упакування не порушена. При розпакуванні полімерного пакету установлено, що в ньому знаходяться грошові кошти у сумі 5000 доларів США, а саме 50 купюр номіналом 100 доларів США - 100 доларів США з серією LG03415868A 24 шт., 100 доларів США з серією LK94841656C 25 шт.,100 доларів США з серією РН88350251В 1 шт.;

-Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 25.04.2024 року;

-Протокол огляду документу від 26.04.2024 року, відповідно до якого в ході перегляду відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження, що розташовані у магазині «Таврія В» за адресою: м. Одеса, вул.Люстдорфська дорога, буд 140/1, під назвами: 172.24.9.5O_chl3_2O24O425181756_2024O425182026,172.24.9.50_chl7_1526_2024G425182010, досліджені у судовому засіданні встановлено, що 25.04.2024 року на паркувальній зоні навпроти центрального входу до магазину «Таврія В», який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд 140/1 ОСОБА_30 різким рухом лівої руки схопив сумку нагрудну чорного кольору, яка знаходилась у потерпілого ОСОБА_9 , та тримаючи сумку в лівій руці, замахується правою рукою на ОСОБА_9 , який ухиляється та відходить на крок назад. Також відеозаписом зафіксовано о 18:17:57 годині, що ОСОБА_7 , тримаючи сумку нагрудну чорного кольору в лівій руці, зупинився на пішохідному переході паркувальної зони навпроти центрального входу до магазину «Таврія В», де відводячи ліву руку, в якій знаходиться сумка, за спину, різким рухом правої руки завдав удару в обличчя ОСОБА_9 ;

-Протокол затримання ОСОБА_7 від 25.04.2024 року у присутності понятих, за участю захисника з відеозаписом, відтвореним у судовому засіданні, відповідно до якого при затриманні у ОСОБА_31 було вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi» в корпусі рожевого кольору; мобільний телефон марки «Xiaomi» в корпусі зеленого кольору, частину ідентифікаційного коду на ім?я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім?я ОСОБА_7 ; посвідчення «Карабінер» на ім?я ОСОБА_7 ; посвідчення члена громадського формування на ім?я ОСОБА_7 ; візитівку білого кольору; візитівку чорного кольору, зауваження до протоколу відсутні;

-Протоколами огляду предмету від 20.05.2024 року та від 21.05.2024 року, відповідно до якого проведений огляд мобільного телефону марки мобільний телефон марки «Ксіомі Redmi Note 8 Pro» зеленого кольору в чохлі, в якому у папці диктофон наявні два аудіо записи з назвою 25 апр,, 16:40 та інший 11 апр., 05:42, аудіо запису з назвою 25.апр., 16:40 04:49:03 25.04.2024 року, відтворених у судовому засіданні, з яких зафіксовано в ході телефонних розмов між ОСОБА_7 і ОСОБА_32 висловлювання ОСОБА_7 вимог до потерпілого про передачу йому грошових коштів, погроз фізичною розправою та вбивством на адресу потерпілого, із застосуванням нецензурної лайки, у разі невиконання потерпілим вищезазначених вимог ОСОБА_7 про надання грошових коштів;

-протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4304 від 28.05.2024 року, оптичний носій інформації № 534 від 16.04.2024, який за погодженням учасників судового провадження не досліджувався;

-протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4305 від 28.05.2024 року, оптичний носій інформації № 537 від 16.04.2024, який за погодженням учасників судового провадження не досліджувався;

-протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4306 від 28.05.2024,оптичний носій інформації № 539 від 16.04.2024, 1 шт.;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4310 від 28.05.2024, оптичний носій інформації № 686 від 14.05.2024, досліджений у судовому засіданні, на якому відеозаписом зафіксовано зустріч ОСОБА_7 з ОСОБА_9 25.04.2024 року на парковці супермаркету «Таврія В» за адресою: м. Одеса, вул.Люстдорфська дорога, буд 140/1, де о 18 год. 18 хвилин ОСОБА_7 здійснив фізичний вплив на потерпілого ОСОБА_9 , зірвав з нього сумку, яку о 18 год. 20 хв. викинув на підлогу, після чого був затриманий.

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4311 від 28.05.2024, оптичний носій інформації № 542/1 від 17.04.2024, який за погодженням учасників судового провадження не досліджувався;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4312 від 28.05.2024, оптичний носій інформації № 538 від 16.04.2024, досліджений у судовому засіданні

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4313 від 28.05.2024, оптичний носій інформації № 685 від 13.05.2024, досліджений у судовому засіданні;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4314 від 28.05.2024, карта MSD № 542 від 17.04.2024, досліджений у судовому засіданні, на якому зафіксовано зустріч ОСОБА_7 з ОСОБА_9 біля магазину «Таврія В» на куту проспекту Небесної Сотні та вул. Інглезі, під час якої ОСОБА_7 висловлює ОСОБА_9 погрози, а саме повідомляє що може забрати у нього його телефон та сказати до побачення та «грузити» його надалі, і потерпілий від нього нікуди не дінеться (файл 240417_161032_0011456), які за своїм змістом є погрозами у заволодінні майном потерпілого, психологічного тиску на потерпілого про продовження вимагання у нього грошових коштів та безвихідність положення потерпілого щодо передачі ОСОБА_7 грошових коштів. Крім того, ОСОБА_7 висловлює погрозу потерпілому про здійснення наступного разу фізичного впливу на ОСОБА_9 , якого проти його волі вивезуть в м. Болград, де останній буде відпрацьовувати (файл 240417_171003_001456).

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії № 4315 від 28.05.2024 карта MSD № 541, досліджений у судовому засіданні, на якому зафіксовані розмови між ОСОБА_7 з ОСОБА_9 17.04.2024 року, 25.04.2024 року на розі проспекту Небесної Сотні та вул. Інглезі, під час якої ОСОБА_7 висловлює ОСОБА_9 вимоги передачі йому грошових коштів, погрози застосування насильства над потерпілим та заподіяння тілесних ушкоджень та погрози вбивства потерпілого у разі невиконання ним вимог щодо передачі грошових коштів ОСОБА_7 . При цьому також зафіксовано нанесення ударів ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9

-Клопотання про надання дозволу на проведення НС(Р)Д від 09.04.2024 К 60/2-1335, прим. № 2.

-Клопотання про надання дозволу на проведення НС(Р)Д від 09.04.2024 № 60/2-1336, прим. № 2, на 3 арк.

-Клопотання про надання дозволу на проведення НС(Р)Д від 09.04.2024 № 60/2-1337, прим. № 2.

-Клопотання про надання дозволу на проведення НС(Р)Д від 09.04.2024 № 60/2-1338, прим. № 2;

-Клопотанням від 05.06.2024 року про скасування грифу секретності по матеріалам кримінального провадження №0000497 від 08.04.2024 року:

-ухвала Одеського апеляційного суду №2746 нт від 15.04.2024 р. (прим. №1,2);

-ухвала Одеського апеляційного суду №2747 нт від 15.04.2024 р. (прим. №1,2);

-ухвала Одеського апеляційного суду №2748 нт від 15.04.2024р. (прим. №1,2);

-ухвала Одеського апеляційного суду №2749 нт від 15.04.2024 р. (прим. №1,2).

Учасники судового провадження проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечували.

На підставі досліджених доказів, показань учасників судового провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Вимогами ст. 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі надані суду докази, в ході судового розгляду не встановлено і можливість збирання доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч.1 ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання всіх процесуальних документів та протоколів за результатами про проведення негласних слідчих розшукових дій недопустимим доказом, через порушення положень ст. 290 КПК України, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом «плодів отруєного дерева», тобто здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому для визнання доказу недопустимим за правилом плодів отруєного дерева суд має чітко встановити похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Аудіо-, відеоконтроль особи є одним з видів НСРД і полягає у втручанні в приватне спілкування з метою фіксації розмов, інших звуків, рухів, дій особи, що можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування. Тоді як контроль за вчиненням злочину є іншою окремою самостійною негласною слідчою (розшуковою) дією, яка може реалізуватися у різних формах, в тому числі у формі оперативної закупки, спеціального слідчого експерименту та інших.

Як слідує з постанови ВП ВС від 16 жовтня 2019 року по справі №640/6847/15-к якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнавати протоколи НСРД недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення. Процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання.

Якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм статті 290 КПК України.

Якщо у ході розгляду кримінального провадження у суді було задоволене повторне клопотання прокурора про розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, і розсекречено їх, то відповідні процесуальні документи як такі, що отримані стороною обвинувачення після передачі справи в суд, повинні бути відкриті згідно з частиною одинадцятою статті 290 КПК України. Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД, розсекречені під час судового розгляду, і сторона захисту у змагальному процесі могла довести перед судом свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД, в сукупності з оцінкою правової підстави для їх проведення, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість.

У випадку розкриття процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД після передачі кримінального провадження до суду, суд зобов`язаний забезпечити стороні захисту достатній час та реальну можливість для доведення перед судом своєї позиції щодо належності та допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД в комплексі із процесуальною підставою для проведення НСРД з метою реалізації принципу змагальності.

З досліджених судом доказів встановлено, що в період досудового розслідування сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, а саме звернулась з клопотанням за вих. №365 т від 05.06.2024 року про скасування грифу секретності по матеріалам кримінального провадження №0000497 від 08.04.2024 року, яке за рішенням засідання експертної комісії з питань таємниць Одеського апеляційного суду клопотання задоволено та складено акт за №7613 дек від 06.11.2024 року про скасування грифів секретності з процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД: ухвала Одеського апеляційного суду №2746 нт від 15.04.2024 р. (прим. №1,2 на 5 аркушах кожен); ухвала Одеського апеляційного суду №2747 нт від 15.04.2024 р. (прим. №1,2 на 5 аркушах кожен); ухвала Одеського апеляційного суду №2748 нт від 15.04.2024р. (прим. №1,2 на 5 аркушах кожен), відкрита інформація; ухвала Одеського апеляційного суду №2749 нт від 15.04.2024 р. (прим. №1,2 на 5 аркушах кожен).

Відповідно до супровідного листа вищезазначені розсекречені процесуальні документи надійшли до Київської окружної прокуратури 04.12.2024 року та в ході судового розгляду відкриті стороні захисту та долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені судом.

За викладених обставин судом встановлено, що вищезазначені процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, тобто з урахуванням положень статей 85 - 87 КПК України, збирання й закріплення доказів, отриманих в результаті НСРД в комплексі із процесуальною підставою для проведення НСРД відбулося без порушення гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, із належного процесуального джерела, належним суб`єктом; у належному процесуальному порядку з належним оформленням джерела фактичних даних.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, за даних конкретних обставин судом таких порушень встановлено не було, тому суд визнає вищезазначені процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД належним і допустимим доказами.

Крім того, судом ретельно перевірені доводи сторони захисту, які не заявлені у формі клопотання, про визнання неналежним доказом протоколу огляду місця події від 25.04.2024 року з тих підстав, що сумка потерпілого з грошовими коштами, зі слів обвинуваченого, була нібито «підкинута» працівниками поліції, а також в ході зазначеної процесуальної дії відбулось побиття обвинуваченого працівниками поліції.

Зазначені твердження сторони захисту не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими судом доказами.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 25.04.2024 року та відтвореного в судовому засіданні відеозапису, у ОСОБА_7 крім інших речей, зазначених у протоколі, вилучена сумка шкіряна чорного кольору, з приводу чого ОСОБА_7 пояснив, що сумка йому не належить, він її випадково схопив при сварці з потерпілим, після чого її повернув потерпілому.

Обставини, викладені у протоколі огляду місця події, які стосуються вилучення сумки, належної потерпілому, також підтверджуються дослідженим судом протоколом огляду речей і документів від 26.04.2025 року, відповідно до якого в ході перегляду відеозаписів з камер зовнішньго відеоспостереження, що розташовані у магазині «Таврія В» за адресою: м. Одеса, вул.Люстдорфська дорога, буд 140/1, під назвами: 172.24.9.5O_chl3_2O24O425181756_2024O425182026,172.24.9.50_chl7_1526_2024G425182010 встановлено, що 25.04.2024 року на паркувальній зоні навпроти центрального входу до магазину «Таврія В», який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд 140/1 ОСОБА_30 різким рухом лівої руки схопив сумку нагрудну чорного кольору, яка знаходилась у потерпілого ОСОБА_9 , та тримаючи сумку в лівій руці, замахується правою рукою на ОСОБА_9 , який ухиляється та відходить на крок назад. Також відеозаписмо зафіксовано о 18:17:57 годині, що ОСОБА_7 , тримаючи сумку нагрудну чорного кольору в лівій руці, зупинився на пішохідному переході паркувальної зони навпроти центрального входу до магазину «Таврія В», де відводячи ліву руку, в якій знаходиться сумка, за спину, різким рухом правої руки завдав удару в обличчя ОСОБА_9 .

Встановлені судом зазначені обставини, повністю підтверджують письмові пояснення ОСОБА_7 , зазначені у протоколі огляду місця події стосовно вилученої сумки, яку 25.04.2024 року ОСОБА_7 отримав від потерпілого із застосуванням фізичної сили відносно потерпілого, яка в подальшому була вилучена в ході огляду місця події, що повністю спростовує твердження обвинуваченого про нібито неправомірні дії працівників поліції у вигляді штучного створення доказів - «підкидання» йому сумки, яка належить потерпілому.

За викладених встановлених судом обставин, суд вважає, що посилання сторони захисту на на обставини проведення огляду місця події, які на думку сторони захисту є підставою для визнання протоколу огляду місця події неналежним доказом, не ґрунтується на законі та підстав визнати неналежним доказом протокол огляду місця події від 25.04.2024 року, судом не встановлено.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування відносно нього насильства працівниками поліції при його затриманні 25.04.2024 року о 18.21 годин, які суд розцінює, як безпідставні, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід враховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, ЄСПЛ послідовно зазначає, що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 цієї Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування (рішеня Kobets v. Ukraine, no. 16437/04, § 51, 14 February 2008).

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (див, наприклад, ухвалу Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine (dec.), no. 54630/13, §§ 27-29, 15 October 2019).

Отже, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «обґрунтованою» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування (див, постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 (провадження № 51-4935км19); від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 (провадження № 51-1539км20); від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к (провадження № 51-2904км18) та інші).

Суд зауважує, що будь-яких відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_7 звертався до компетентних органів з приводу застосування до нього недозволених методів ведення слідства, або іншим чином інформував державні органи про таке поводження, матеріали кримінального провадження не містять, і останнім не надано, як і не наведено посилань на обставини, які заважали йому повідомити компетентним органам. що свідчить про те, що стороною захисту достатньою мірою не обґрунтувані твердження обвинуваченого про недозволені методи ведення слідства, щоб вважати їх «небезпідставними».

Щодо позиції сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та необхідність перекваліфікації його дій за ч. 1 ст. 355 КК України, яка обґрунтована існуванням цивільно - правових зобов`язань між обвинуваченим та потерпілим, які на думку сторони захисту виникли на підставах, передбачених чинним законодавством, яке ОСОБА_7 намагався примусити виконати потерпілого з метою повернення боргу за виконану ним послугу, суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 8, 12, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 « Про судову практику у справах про злочини проти власності» вимагання полягає у незаконній вимозі передати чуже майно чи право на майно або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмежити права, свободи або

законні інтереси цих осіб, пошкодити чи знищити їхнє майно або майно, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголосити відомості, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці.

Погроза при вимаганні може стосуватись як самого потерпілого, так і його близьких родичів. Вимагання є закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з вказаними погрозами, насильством, пошкодженням чи знищенням майна незалежно від досягнення поставленої винною особою мети.

Погроза застосування насильства при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована.

При розмежуванні вимагання і злочину, передбаченого статтею 355 КК України

(примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), треба виходити з того, що при вимаганні винна особакерується корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь діймайнового характеру.

Відповідальність за статтею 355 КК України може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Вимога виконати (не виконати) зобов`язання, що виникло на підставах, не передбачених чинним законодавством, або неіснуюче зобов`язання, або зобов`язання з невизначеним предметом, а так само використання факту існуючого зобов`язання для заволодіння майном, правом на майно або для вчинення дій майнового характеру, які ним не передбачені, належить кваліфікувати як вимагання.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 716/2142/17, провадження № 51-8136км18, відповідно до якої основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 355 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують додержання нормативно встановленого порядку виконання цивільно-правових зобов`язань, а додатковим суспільні відносини, що забезпечують здоров`я, особисту волю, безпеку, недоторканість особи, її власність. При цьому суб`єкт злочину діє з прямим умислом, тобто усвідомлює, що вимагає виконання чи невиконання договору, угоди чи іншого цивільно-правового зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна за відсутності ознак вимагання, і бажає так чинити. Мотиви й мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Отже, за змістом диспозиції ст. 355 КК України цивільно-правові зобов`язання, до виконання яких примушується потерпілий, мають випливати з передбачених законом підстав. Якщо потерпілий не має ніяких цивільно-правових зобов`язань, а його примушують, зокрема, передати майно чи права на нього або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, має місце злочин, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 189 КК України (вимагання).

В ході судового розгляду з досліджених письмових доказів та аналізу показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, судом встановлено, що між потерпілим та обвинуваченим не існувало жодних домовленостей та договірних відносин щодо перевезення пасажирів, тобто не існувало будь-якого договору, угоди чи іншого цивільно-правового зобов`язання, яке підлягало виконанню.

З показань потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що він особисто мав усну домовленість з ОСОБА_19 про перевезення пасажирів, оскільки він самостійно не міг здійснити перевезення через позбавлення прав керування транспортними засобами. Зазначив, що ОСОБА_7 безпідставно вимагав у нього грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, мотивуючи тим, що він при здійсненні перевезення пасажирів до м. Сарата був затриманий, через що витратив грошові кошти, тому почав вимагати у потерпілого ОСОБА_33 грошові кошти, при цьому неодноразово висловлював йому погрози насильства та вбивства, наносив йому удари, тому у ОСОБА_9 склалося враження, що якщо він не виконає вимог ОСОБА_7 , то ця погроза буде реалізована, тобто він сприйняв погрози ОСОБА_28 , як реальні.

За таких обставин, потерпілий звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_7 відносно нього вимагання. Та всі подальші дії ОСОБА_7 відносно потерпілого проводились під контролем правоохоронних органів в період досудового розслідування кримінального провадження, в результаті якого зібрані докази, які досліджені судом та підтверджують у діях ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та повністю спростовують доводи сторони захисту про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України.

За встановлених обставин, судом не встановлені підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 355 КК України.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження, в його діях встановлений склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану, тобто поза розумним сумнівом у даному кримінальному провадженні доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Суд аналізуючи дотримання в цілому порядку визначеного КПК України, зауважує, що Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року в справі №753 /11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к), суд вважає, що у цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано.

Внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування відповідає вимогам ст. 214 КПК України, Вимоги ст. 219 КПК України дотримані. Слідчі дії (огляди) проведені о/у на підставі відповідних доручень.

Суд вважає, показання потерпілого ОСОБА_9 правдивими, логічними і послідовними, які не викликають жодних сумнівів, оскільки вони за своїм змістом відтворюють обставини, а також повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в тому числі з свідка ОСОБА_10 , який заперечив будь-яких договорних та боргових відносин із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Позицію обвинуваченого, який частково підтвердив обставин кримінального правопорушення та про його щире каяття, одночасно не погоджується з кваліфікацією його дій, вважає всі процесуальні документи НСРД недопустими доказами, а також заперечує інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає свої дії правомірними, суд розцінює як фактичне невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та його поведінка не свідчить про його щире каяття та свідчить про намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, працював до затримання та працює за місцем утримання в ДУ «ОСІ», має на утриманні малолітню дитину, а також, що свою вину у вчиненні злочину обвинувачений фактично не визнав, не усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, не розкаявся у скоєному, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, що свідчить про те, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 189 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16.05.2024 року підлягає скасуванню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст 369-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Срок відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України х моменту його фактичного затримання, тобто 25.04.2024 року до моменту набрання вироком законної сили.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16.05.2024 року - скасувати.

Речові докази: грошові кошти (спеціальні імітаційні засоби у вигляді банкнот, а саме 50 купюр номіналом 100 доларів США (24 шт. 100 доларів США з серією LG03415868A, 25 шт. 100 доларів США з серією LК94841656С 1 шт. спеціальні імітаційні засоби у вигляді банкнот номіналом знищити.

-100 доларів США з серією PH88350251B, 1 купюра повернути до спеціального фонду державного бюджету Україн.и

- Мобільний телефон марки «Xiaomi» в корпусі рожевого кольору; мобільний телефон марки «Xiaomi» в корпусі зеленого кольору - конфіскувати на користь держави.

- частину ідентифікаційного коду на ім?я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім?я ОСОБА_7 ; посвідчення «Карабінер» на ім?я ОСОБА_7 ; посвідчення члена громадського формування на ім?я ОСОБА_7 ; візитівку білого кольору; візитівку чорного кольору - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1