Провадження № 1-кп/712/408/25
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002883 від 06.09.2024, відносно ОСОБА_11 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, раніше не судимої, яка працює лікарем інфекціоністом дитячого відділення КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, 05 вересня 2024 року близько 19 години 20 хвилин водій автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола зі сторони вулиці Анатолія Лупиноса в напрямку до вулиці Бидгощська, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку заїзду до прилеглої території будинку №118 по вулиці В`ячеслава Чорновола грубо порушила вимоги:

-п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до-якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п, 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися. що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п, 10.4 Правил дорожнього руху України, відповідно: до якого перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і

виконують розворот

Під час руху вона, керуючи автомобілем Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола зі сторони вулиці Анатолія Лупиноса в напрямку до вулиці Бидгощська, біля будинку №118 по вулиці В`ячеслава Чорновола грубо порушила вищевказані пункти правил безпеки дорожнього руху, проявила крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, а саме перед початком виконання маневру розвороту ліворуч для виконання заїзду до прилеглої території будинку №118 по вулиці В`ячеслава Чорновола, не переконався у відсутності транспортних засобів, які рухались по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола та для яких може бути створена небезпека для руху, почала виконання вказаного маневру розвороту ліворуч та допустив зіткнення з мотоциклом Viper V250 CR-5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під

керуванням ОСОБА_12 , який рухався по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола в зустрічному напрямку зі сторони вулиці Бидгощська в напрямку до вулиці Анатолія Лупиноса зі швидкістю, відповідно до висновку судової - автотехнічної експертизи №СТ/290Е-24 від 24.09.2024, 71,6..77,6 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість руху в населених пунктах 50 км/год. з пасажиром ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транопортної пригоди потерпіла пасажирка мотоциклу ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/886 від 25.09.2024, отримала тілесні ушкодження:- закритий перелом великого горбика правої плечової кістки без зміщення уламків, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; садна, крововиливи (гематоми) правого ліктьового суглобу та правої клубової ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-медичної експертизи 02-01/885 від 25.09. 2024, отримав тілесні ушкодження: травма правого колінного суглобу неповним розривом зв`язки надколінника, крововиливами М`яких тканин суглобу, незначним крововиливом 3 порожнину суглобу, садна правого ліктьового суглобу, крововиливу м`яких тканин правої лопатки, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень Спричинення, потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СТ/290Е-24 від 24.09.2024 року, з порушенням водієм автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_11 вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.

Під час судового розгляду колектив інфекційного відділення для дітей і дорослих 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня» звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 , обвинувачену за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.47 КК України та закриття кримінального провадження. Заявлене клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, раніше не судима, працює лікарем - інфекціоністом дитячого відділення КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня», повністю визнала себе винною, вжила заходів, спрямованих на відшкодування завданої потерпілій шкоди, збори трудового колективу висловили намір взяти обвинувачену на поруки.

Обвинувачена ОСОБА_11 також заявила усне клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу. Суду пояснила, що вона повністю визнає свою вину, відшкодувала потерпілій ОСОБА_8 завдану шкоду пов`язану з лікуванням, моральну шкоду та кошти на правничу допомогу на загальну суму 46000,00 грн. Крім того, зазначила, що нею в повному обсязі відшкодовані витрати на залучення експерта.

Захисник ОСОБА_10 підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити, оскільки наявні всі підстави для передачі обвинуваченої ОСОБА_11 на поруки трудовому колективу.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення клопотання трудового колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня», наполягали на притягненні ОСОБА_11 до відповідальності за ч.1 ст.286 КК України . В обгрунтування заперечень зазначили, що в діях обвинуваченої ОСОБА_11 відсутні ознаки щирого каяття, оскільки вона навіть не вибачилася перед потерпілою та зауважили, що відшкодована лише матеріальна шкода в сумі 46000,00 грн. тобто більша частина коштів, які були витрачені на лікування. Залишилася не відшкодованою сума у розмірі 4000,00 грн. Крім того, зазначили, що судові витрати повязані з наданням правничої допомоги адвоката в сумі 30000,00 грн. потерплій взагалі не відшкодовані.

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила проте, що можливо передати обвинувачену ОСОБА_11 на поруки трудовому колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня», але зауважила, що не повною мірою додержана умова наявності в обвинуваченої щирого каяття, оскільки потерпілій не повністю відшкодована матеріальна шкода.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої ст.285 КПК України випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому ч.3 ст.285 КПК України визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, ч.4 ст. 286 КПК України визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому ч.2 ст.288 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України,а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Суд також враховує, що у абзаці третьому пункту 2 зазначеної Постанови від 23.12.2005 роз`яснено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до ч.1 ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Необхідно також зауважити, що у абзаці другому пункту 5 Постанови від 23.12.2005 ВСУ зазначив, що підставою звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.

У абзаці третьому пункту 5 Постанови від 23.12.2005 ВСУ роз`яснив, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки.

Відповідно до роз`яснень, наданих у четвертому пункті Постанови від 23.12.2005, за наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня», суд враховує таке.

Окрім наведених вище роз`яснень, наданих у Постанові від 23.12.2005, Верховний Суд 13.02.2018 у справі № 161/13242/16-к зауважив, що передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 згідно з наданими суду матеріалами раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, а тому є особою, яка вперше вчинила кримінально каране діяння (злочин), на момент вчинення злочину не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а тому вимогу ч.1 ст.47 КК України в цій частині дотримано.

Згідно з приписами частини 4 ст.12 КК України інкриміноване ОСОБА_11 діяння є нетяжким злочином. Отже, застереження щодо неможливості застосування приписів ч.1 ст.47 КК України щодо тяжкості інкримінованого обвинуваченій діяння також відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності такої умови для звільнення від кримінальної відповідальності як щире каяття, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 , заперечуючи наявність щирого каяття, посилається на те, що обвинуваченою не вжито заходів для відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_8 шкоди в повному обсязі та не сплачені витрати на надання правової допомоги.

Судом встановлено, що представником потерпілої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов про відшкодування потерпілій матеріальної шкоди у розмірі 49672,50 грн. та моральної шкоди у сумі 300000 грн., який під час судового розгляду кримінального провадження ним був залишений без розгляду.

Разом з тим, ОСОБА_11 надала суду квитанції про грошовий переказ потерпілій ОСОБА_8 10.09.2024 року на суму 4000,00 грн., 14.09.2024 року на суму 1500,00 грн., 17.09.2024 року на суму 500,00 грн., 22.05.2025 грн. на суму 40000,00 грн. Всього на суму 46000,00 грн. Тобто, обвинувачена добровільно та в силу своїх фінансових можливостей надавала матеріальну допомогу потерпілій.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_11 ознак щирого каяття, суд враховує, що з наданих суду матеріалів випливає, що під час досудового та судового розгляду ОСОБА_11 визнала провину в скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодовувала завдану шкоду з урахуванням свого фінансового становища.

Суд зазначає, що приписи ч.1 ст.47 КК України не містять застережень щодо необхідності відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, а також застережень щодо часової вимоги здійснення такого відшкодування. Отже, аналізуючи доводи учасників кримінального провадження, надані суду матеріали, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність у ОСОБА_11 ознак щирого каяття. Тому наявність зазначеної умови для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, на переконання, суду також дотримано.

Суд вважає за доцільне зауважити, що передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії. Тобто вирішення питання про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу є судовою дискрецією.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України,), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст..75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінально караного діяння, яке є нетяжким злочином. Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 у вчиненому розкаялася і трудовий колектив клопотав про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності з передачею йому (трудовому колективу) на поруки. Слід при цьому зауважити, що ч.2 ст.47 КК України встановлено ряд застережень, за наявності яких звільнена від кримінальної відповідальності особа має бути притягнута до кримінальної відповідальності. Наявність таких застережень, на переконання суду, буде додатковим стримуючим фактором з метою попередження вчинення обвинуваченою будь-якого протиправного діяння.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, доводи учасників кримінального провадження, суд вважає, що правових перепон для задоволення клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу, в судовому засіданні встановлено не було. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 вину свою визнала повністю, підтвердила суду розуміння наслідків порушення умов звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки, висловила свою згоду на виконання виховних заходів та звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Саме тому суд вважає за доцільне клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України на підставі ч.1 ст.47 КК України у зв`язку з її передачею на поруки колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня» за клопотанням трудового колективу за умови, що обвинувачена протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Стосовно вимог потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 118 КПК України визначені такі види процесуальних витрат: витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані з прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрати, пов`язані зі зберіганням і пересиланням речей та документів.

Процесуальні витрати виникають і пов`язані зі здійсненням кримінального провадження. Це матеріальні витрати органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників провадження, в тому числі і потерпілого, його законного представника.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Потерпілою ОСОБА_8 було заявлено про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 30000,00 грн. В обґрунтування понесених витрат до суду надано договір про надання правової допомоги від 10.09.2024 року, додаткову угоду № 1 від 10.10.2024 року до Договору, акт виконаних робіт адвокатом від 17.04.20253, та платіжні квитанції від 10.09.2024 на суму 10000,00 грн. та від 10.10.2024 на суму 20000,00 грн.

З досліджених судом письмових доказів, наданих в обґрунтування понесених витрат, судом встановлено, що понесені потерпілою ОСОБА_8 процесуальні витрати у кримінальному провадженні у вигляді витрат на професійну правову допомогу, документально підтверджені на суму 30000,00 грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, враховуючи обставини кримінального провадження, суд вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 30000,00 грн.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до приписів статті 100 КПК.

Арешт накладений на автомобіль Ford Focus , реєстраційний номер НОМЕР_2 на мотоцикл Viper V250 CR-5, реєстраційний номер НОМЕР_5 відповідно до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.44, 47 КК України, ст. ст. 100, 284, 285, 288, 314, 370-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання завідувача інфекційним відділенням для дітей і дорослих № 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня» ОСОБА_13 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 , обвинуваченої за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.47 КК України та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Передати ОСОБА_11 на поруки трудовому колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих № 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня» (м. Черкаси, вул. Самійла Кішки 210/1) із звільненням від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст.ст. 44, 47 КК України за умови, що протягом року з дня передачі її на поруки вона виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне провадження №0002883 від 06.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України закрити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій, захиснику, представнику потерпілої та направити трудовому колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих № 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня».

Роз`яснити обвинуваченій, що згідно ч. 2 ст. 47 КК України у разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин.

Роз`яснити трудовому колективу інфекційного відділення для дітей і дорослих № 2 КНП «Черкаська міська інфекційна лікарня», що відповідно до ч. 1 ст. 289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі ОСОБА_11 на поруки колективу, вона не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) витрати на надання правничої допомоги адвоката в сумі 30000 грн. 00 коп. (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2024 року на автомобіль Ford Focus , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2024 року на мотоцикл Viper V250 CR-5, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Речові докази:- електронний носій інформації - лазерний DVD-R диск об`ємом 4.7 GВ, з відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди на проїзній частині вул. В`ячеслава Чорновола в м. Черкаси біля заїзду до прилеглої території буд. №118 по вул. В`ячеслава Чорновола в м. Черкаси, а саме зіткнення автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_2 та мотоциклу Viper V250 CR-5, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

- автомобіль Ford Focus , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 - залишити останній за належністю;

- мотоцикл Viper V250 CR-5, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12 - залишити останньому за належністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м.Черкаси на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1