Справа № 233/2422/22
Провадження № 1-кп/932/966/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра кримінальне провадження №0000430 від 19.08.2022, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримавши обґрунтування, правові підстави та ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначивши, що обвинувачений спроможний переховуватися від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити вчиняти свою злочинну діяльність.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора у зв`язку із тривалим перебуванням ОСОБА_7 під вартою, що йде у розріз з практикою ЄСПЛ, оскільки з перебігом часу ризики, на які посилався прокурор зменшилися. Окрім того, обвинувачений є інвалідом з дитинства, має легальний дохід, дитину з інвалідністю на утриманні, раніше не судимий. Разом із цим, сторона захисту зазначила, що кваліфікація обвинувачення є некоректною, оскільки за змістом обвинувального акта ОСОБА_7 має бути інкримінованого ст. 114-2 КК України, яка, у свою чергу, передбачає значно менше покарання, аніж передбачене ст. 111 КК України. Окрім цього, захисник додав, що ОСОБА_7 сприйняв особу, якій передавав інформацію, як громадянина України. Разом із цим, органом досудового слідства були допущені численні порушення під час збору доказів.

Відтак, захисник просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт, додавши, що до суду було спрямовано клопотання із долученням договору оренди житла у АДРЕСА_1 , яке винаймає жінка ОСОБА_7 .

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та зазначив, що стаття обвинувачення, яка йому інкримінована є неправильною.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтею 111 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_7 згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, що загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду.

Крім того, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин спрямований проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження злочину, у якому ОСОБА_7 обвинувачується.

Отже, на сьогоднішній день ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше не зменшилися, продовжують існувати та необхідні для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт, а також надані документи, зокрема, договір оренди житлового приміщення (далі - договір), суд звертає увагу захисника, що відповідно до п. 8.5 договору, який передбачає перелік осіб, які будуть проживати з орендарем ( ОСОБА_8 ), на момент підписання договору, не було вказано, та, як наслідок, і не узгоджено з орендодавцем перелік осіб, які будуть проживати разом із ОСОБА_8 у винаймаємому житлі.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що у разі ухвалення судом відповідного рішення про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на домашній арешт, суд повинен вказати точну адресу житлового приміщення, за якою буде здійснюватися виконання ухвали суду певний проміжок часу, беручи до уваги, що наданим стороною захисту довогором не передбачена згода орендодавця на утримання обвинуваченого під домашнім арештом, суд дійшов висновку, що такий договір не може сприйматися як належний доказ та підтвердження того, що обвинувачений буде дотримуватись покладених на нього процесуальних прав та обов`язків належним чином, відповідна ухвала суду буде виконана, та права орендодавця при цьому не будуть порушені.

Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, під час дії воєнного стану, при наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд застосовує до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи імперативність норми ч. 6 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтею 111 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 вересня 2025 року включно, з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Установити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_7 під вартою є 18 вересня 2025 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України - розмір застави не визначати.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії.

Повний текст ухвали складено та проголошено 23 липня 2025 року о 08 год 00 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3