1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3874/25 1-кп/335/644/2025
13 травня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нове Запоріжжя, Запорізької області, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 5 ст. 186, ч.5 ст.186, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187 КК України,
12.05.2025 року прокурор звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтовуючи свою позицію тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав. Наявність ризику, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КІІК України), обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України, обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187 КК України, за який законом передбачено, найсуворіше покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, при цьому ОСОБА_4 усвідомлює, що за вчинення інкримінованого йому кримінальних правопорушень передбачене покарання пов`язане виключно з позбавленням волі, тому може вчиняти дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду. Також, на підтвердження наявності ризику вказують наступні факти: відсутність міцних соціальних зв`язків (не одружений, офіційно не працевлаштований), відсутність постійного місця мешкання та той факт що він тривалий час ухилявся від органу досудового розслідування у зв`язку із чим перебував у розшуку. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, наявність ризику, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків суду (п. 3 ч. 1 ст. 177 КІІК України), підтверджується тим, що свідки та потерпілі, що допитані під час досудового розслідування безпосередньо контактували з підозрюваним та він міг їх запам`ятати, судом на стадії судового розгляду не допитано. З огляду на вказане, з урахуванням, що стадія судового розгляду не почалась, прокурор вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків та потерпілих, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази у вигідному для підозрюваного аспекті є реальним. Разом з цим, наявність ризику, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, ці злочини підозрюваний вчинив не під впливом будь-яких скрутних життєвих обставин, тим самим можна дійти висновку, що злочинна діяльність є стабільним джерелом його доходу, і тому є обґрунтовані підстави сумніватися, що обвинувачений перебуваючи на волі, знов не вчинить нового злочину проти власності або проти волі, честі та гідності особи. Орган досудового розслідування обґрунтовано вважає, що ОСОБА_4 може переховатися від суду, впливати на свідків потерпілих та осіб, причетність яких до інкримінованого йому злочину піддягає перевірці, а тим самим перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби ухилитися від органів розслідування й суду, забезпечити виконання процесуальних рішень у провадженні. Враховується те, що обвинувачений з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може безперешкодно залишити будь-яке місце проживання, навіть місце проживання належне на праві власності та переховуватися від суду. Отже обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту неможливо. Враховуючи те, що особи, які заслуговують на довіру та які могли би поручитися за обвинуваченого відсутні, обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, згідно ст. 180 КПК України - неможливо. Також, враховуючи те, що обвинувачений ніде не працює, постійного джерела доходів не має, а також у своїй злочинній діяльності планував застосувати насилля до потерпілих, вважаю, що обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави згідно ч. 4 ст. 183 КПК України - також не можливо. Приймаючи до уваги наведені доводи, на підставі ст. 176, ч. 2 ст. ст. 177, 178, 183, 315 КПК України, вважає, що при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу більш м`якого ніж взяття під варту строком на два місяця, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, неможливо.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.
Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на недоведеність ризиків, про які зазначив прокурор. Разом з цим, наполягав на зміні запобіжного заходу, просив суд застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки стадія досудового розслідування закінчена, коло осіб допитані, ризики зазначені прокурором зменшуються. Також, зазначив, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки (батьків, сестер), працевлаштований та має постійне місця мешкання, а щодо факту перебування у розшуку йому було не відомо.
Обвинувачений підтримав думку захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Потерпілі в підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від представника потерпілого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про проведення судового засідання призначеного на 13.05.2025 року за відсутності представника.
Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р.).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення слідує, що у справах, де особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений у ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Судом встановлено із змісту ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2025 року, 01.11.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 186 та ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187 КК України. 06.10.2023 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук. 24.01.2024 року ОСОБА_4 було оголошено у міжнародний розшук.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2025 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене заступником начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено. Застосовано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15 - ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 31 травня 2025 року включно, який обраховувати з 13 квітня 2025 року.
Вирішуючи у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, які кваліфікуються як особливо тяжкі злочини, найсуворіша міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.
Суд також враховує дані про особу обвинуваченого. ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, не працевлаштований, відсутні будь-яких відомості щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості перебування під вартою, та той факт що він тривалий час ухилявся від органу досудового розслідування у зв`язку із чим перебував у розшуку, що також свідчить про наявність ризику переховування.
Доводи прокурора у судовому засіданні та письмовому клопотанні надають підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків та потерпілих, які безпосередньо судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для підозрюваного аспекті.
Разом з цим, існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.
Отже, перевіряючи доводи прокурора на предмет існування ризиків, суд встановив, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують і суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення.
Виходячи з інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, суд враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її обвинуваченим.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження та серйозності висунутого проти ОСОБА_4 обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду. Наявний ризик є дійсним та триваючим, і він виключає на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який і у судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.
ОСОБА_4 на даний час на законних підставах утримується під вартою в ДУ "Запорізькій слідчий ізолятор" у зв`язку з тим, що, на переконання суду, продовжують існувати реальні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України які об`єктивно існують.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту про недоведеність продовження існування вказаних ризиків, то суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Разом з цим, доводи захисника про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді застави не беруться судом до уваги, оскільки, доказів що обвинувачений працевлаштований не надано, постійного джерела доходів не має, у зв`язку з чим, відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді застави.
При цьому суд зазначає, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі вище наведенні обставини, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року включно.
Лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується останній, мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На підставі викладеного та з метою забезпечення участі обвинуваченого в розгляді кримінального провадження, інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, на думку суду, не змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність наразі у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням конкретного строку і за доцільне продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року включно.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 193-197, 199, 314, 315, 372 КПК України, суд,
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року включно.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 березня 2025 року.

Повний текст ухвали виготовлено 16 березня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1