№ 755/82/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва у частині не прийняття процесуального рішення за фактом спливу процесуальних строків досудового розслідування та про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0016364 від 08.12.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва у частині не прийняття процесуального рішення за фактом спливу процесуальних строків досудового розслідування та про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0016364 від 08.12.2017 року.

Скарга, з урахуванням уточненої її редакції, мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :66:519:0027, відповідно договору купівлі-продажу від 02 грудня 2017 року. 23 лютого 2025 року ОСОБА_4 стало відомо, що на вказаній земельній ділянці є обтяження у вигляді арешту, накладеного у межах кримінального провадження. 24 лютого 2025 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження № 016364, в межах якого, Дніпровським районним судом м. Києва було накладено арешт на належну йому земельну ділянку. Ознайомившись із матеріалами вказаного кримінального провадження, ОСОБА_4 було виявлено ряд процесуальних підстав, які дозволяли йому, як володільцю майна, звернутися до суду із клопотанням про скасування арешту майна. 24 лютого 2025 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 вручено копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05.01.2018 року про накладення арешту на вказану вище земельну ділянку. Даний факт підтверджується протоколом вручення ОСОБА_4 ухвали про накладення арешту на земельну ділянку від 24.02.2025 року, складеним слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_5 . Поряд з цим, слідчим суддею було прийнято рішення про розгляд клопотання слідчого, відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, тобто, без повідомлення осіб, зазначених у даній статті. 02 грудня 2021 року потерпілий у вказаному кримінальному провадженню - ОСОБА_6 , помер. 27 лютого 2025 року ОСОБА_4 до Дніпровського районного суду м. Києва було подано клопотання про скасування арешту майна, у задоволенні якого 18 березня 2025 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва було відмовлено. 23 квітня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 016364, в межах якого було накладено арешт на вищевказану земельну ділянку, з клопотанням про закриття кримінального провадження, яке мотивував тим, що 09.12.2017 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві було внесено відомості до ЄРДР за ч. 3 ст. 190 КК України. Станом на сьогоднішній день, з моменту порушення вказаного кримінального провадження та накладення арешту на земельну ділянку, минуло понад сім років, у межах вказаного кримінального провадження до цього часу не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та жодній особі про підозру не повідомлено. Санкція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає максимальну міру покарання до п`яти років позбавлення волі, тобто, закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. 24 квітня 2025 року на ім`я прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 було подано клопотання про закриття вказаного кримінального провадження, однак, 25 квітня 2025 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 на електронну пошту ОСОБА_4 надіслано лист про відмову в задоволенні клопотання, який не є за своєю правовою суттю процесуальним рішенням (постановою). Свою відмову у задоволенні вищевказаного клопотання слідча мотивувала тим, що рішення за результатом розгляду такого клопотання може приймати виключно, прокурор або суд. 29 квітня 2025 року Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва на електронну адресу ОСОБА_4 було надіслано лист, відповідно до змісту якого, останньому було відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження. У цей же день, ОСОБА_4 до Дніпровської окружної прокуратури м. Києва було подано заяву про надання копії постанови про прийняте процесуальне рішення. 09 травня 2025 року ОСОБА_4 через канцелярію Дніпровського районного суду м. Києва було подано скаргу на бездіяльність прокурора в частині не прийняття процесуального рішення (у вигляді вмотивованої постанови) за результатами розгляду його клопотання про закриття кримінального провадження. 12 травня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було задоволено скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, відповідно до змісту якої, прокурора було зобов`язано розглянути його клопотання від 24.04.2025 року про закриття кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 220 КПК України. 19 травня 2025 року на офіційну електронну адресу ОСОБА_4 прокурором було надіслано постанову про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження від 16.05.2025 року. Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, прокурор зазначив, що він, як законний володілець майна, маю статус третьої особи і не є суб`єктом звернення із вищевказаним клопотанням, однак, з таким обґрунтуванням він не погоджується, оскільки його права, як власника земельної ділянки, на даний час грубо порушені, внаслідок накладення на неї арешту, який є наслідком вчинення процесуальних дій у межах кримінального провадження. За таких обставин, бездіяльність прокурора в частині невиконання законних та безумовних вимог, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із негативними наслідками та шкодою, яких зазнав ОСОБА_4 у результаті бездіяльності та некомпетентності відповідних службових осіб Дніпровської окружної прокуратури м. Києва. Що ж стосується посилання прокурора на зміну редакції санкції ч. 3 ст. 190 КК України, то зазначив, що його клопотання про закриття кримінального провадження було заявлено у період, коли склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, вже належав до категорії нетяжких злочинів, а відтак, прокурор повинен був керуватися нормою, яка є чинною на час розгляду клопотання та виходити з того, що вказаний склад злочину є нетяжким. Таким чином, прокурор, отримавши обґрунтоване клопотання заявника про закриття кримінального провадження, за наявності безумовних підстав для його закриття, не прийняв процесуального рішення, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, чим грубо порушив вимоги вищевказаної норми та вимоги ст. 220 КПК України, а також конституційні права ОСОБА_4 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримав та прохав задовольнити з наведених у ній підстав, зазначивши, що кримінальне провадження було № 0016364 було розпочато у 2017 році й на даний час є фактовим, містить заяву потерпілого без фабули. На даний час, санкція ч. 3 ст. 190 КК України є меншою, ніж була станом на момент кримінального правопорушення, тобто, закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. У своїй скарзі він вказав на бездіяльність прокурора, оскільки жодного рішення, передбаченого ст. 283 КПК України, тривалий час не приймається, досудове розслідування не проводиться, а тому, він залишається на позиції щодо закриття кримінального провадження. У вказаному кримінальному провадженні він є законним володільцем арештованої земельної ділянки, а тому, порушуються його законні права щодо вільного володіння свої майном, а оскільки йому було відмовлено у скасуванні арешту майна, то, він звернувся до суду з даною скаргою.

Прокурор у судовому засіданні заперечила щодо задоволення скарги, зазначивши, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено за заявою ОСОБА_6 за фактом шахрайських дій щодо його земельної ділянки, яка була відчужена за підробленим рішенням суду. ОСОБА_6 у кримінальному провадженні є потерпілим, на даний час помер, а тому, наразі, потерпілою визнана дружина останнього, яка є його спадкоємцем. На даний час, розглядається цивільна справа з питання витребування у ОСОБА_4 земельної ділянки та визнання її власниками спадкоємців померлого ОСОБА_6 , останні вже допитані та визнані потерпілими. Нею надавались вказівки слідчому і наразі, тривають слідчі дії, а ОСОБА_4 є третьою особою, яка володіє майном, і останній має право подавати лише ті клопотання, які стосуються його майна. Зокрема, наявна практика Верховного Суду про те, що реєстрація майна в реєстрі речових прав на нерухоме майно не свідчить про законність володіння, адже сторона має надати документи, на підставі яких володіє майном і наразі, так ОСОБА_4 є володільцем майна, за яким зареєстровано право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак, на яке, накладено арешт у рамках даного провадження, так, як є інші потерпілі та їх право порушено. ОСОБА_4 було допитано, після чого, останньому вручено повідомлення про те, що земельна ділянка арештована та останній подавав клопотання про закриття кримінального провадження, однак, відповідно до ст. 220 КПК України, він не є суб`єктом, який може звертатися з таким клопотанням. Крім того, кримінальне провадження здійснюється за ч. 3 ст. 190 КК України, і як на момент події, так і на даний час, строки давності, передбачені ст. 49 КК України, не закінчилися, а тому, з урахуванням вищенаведеного, прохала відмовити у задоволенні скарги та надала для огляду матеріали кримінального провадження № 0016364від 08.12.2017 року.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, заслухавши думку ОСОБА_4 та прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0016364 від 08.12.2017 року, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

На досудовому провадженні, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Як встановлено, Дніпровська окружна прокуратура міста Києва здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0016364 від 08.12.2017 за ч. 2 ст. 190 КК України (у редакції, чинній до 01.07.2020 року), ч. 3 ст. 190 КК України (у редакції, чинній до 11.08.2023 року), за фактом незаконного заволодіння земельною ділянкою № 31 (кадастровий номер :66:519:0027) по вулиці Садовій, 27 (садове товариство «Будівельник КІБІ», Русанівські сади; РНОНМ 000) у Дніпровському районі міста Києва. У даному кримінальному провадженні зазначена земельна ділянка, власником якої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказаний ОСОБА_4 , є предметом кримінального правопорушення, а тому, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.01.2018 року на неї накладено арешт.

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва у частині не прийняття процесуального рішення за фактом спливу процесуальних строків досудового розслідування та про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0016364 від 08.12.2017 року.

Так, 16 травня 2025 року прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0016364.

Постанова мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Вказана норма окреслює коло суб`єктів, які можуть звернутися із клопотанням, а також предмет такого звернення - прохання виконати будь-яку процесуальну дію. Разом з тим, ОСОБА_4 , відповідно до ст. 64-2 КПК України, має статус третьої особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, у частині, що стосуються арешту майна. Системне тлумачення кримінального процесуального законодавства України, зокрема, статей 5, 28, 103, 109, 110, 113 КПК України, розмежовують поняття «процесуальні дії» та «процесуальні рішення». Процесуальними діями є дії слідчого, прокурора, які передбачені та регламентовані кримінальним процесуальним законодавством, спрямовані на збирання, перевірку або використання доказів у кримінальному провадженні, спрямовані на здійснення заходів забезпечення кримінального провадження тощо, а також інші процесуальні дії, здійснювані слідчим суддею, судом тощо. Стаття 110 КПК України визначає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду; рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови; постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Відповідно до ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження здійснюється шляхом прийняття слідчим, прокурором постанови, а судом - шляхом постановления ухвали (ст. 284 КПК України). З огляду на це, ОСОБА_4 як третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, не має право на звернення до прокурора, слідчого із клопотанням у порядку ст. 220 КПК України. Крім того, стаття 220 КПК України не передбачає права відповідних суб`єктів на звернення до прокурора, слідчого із клопотанням щодо прийняття рішення про закриття провадження у справі. Також, досудове розслідування вказаного кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння земельною ділянкою здійснюється за ч 3 ст. 190 КК України (редакція статті, яка була чинна до 11.08.2023 року та станом на момент вчинення злочину), а саме - шахрайство, вчинене у великих розмірах, за яке 7 передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Законом України № 3233-ІХ від 13.07.2023 року, стаття 190 КК України викладена у новій редакції, відповідно до якої, такий злочин як шахрайство, вчинене у великих розмірах, передбачений у частині четвертій та за вчинення якого встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Тобто, ч. 3 ст. 190 КК України в редакції, чинній станом на момент вчинення злочину та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також чинна редакція ч. 4 ст. 190 КК України, є тотожними та передбачають однакове покарання. Відповідно до статей 12, 49 КК України, шахрайство, вчинене у великих розмірах, відноситься до тяжкого злочину, строк звільнення від кримінальної відповідальності за який складає десять років. Оскільки злочин щодо незаконного заволодіння земельної ділянкою вчинено не пізніше 15.09.2017 року (первинна дата незаконної державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку), то десяти років станом на цей час не минуло. З огляду на це, відсутні підстави для закриття кримінального провадження № 0016364 з підстав, передбачених, п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того, закриття кримінального провадження у випадку, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України), відповідно до п. 1-1 ч. 2, ч. 4 ст. 284 КПК України, здійснюється судом. Таким чином, прокурор не має відповідних повноважень щодо закриття кримінального провадження № 0016364 із вказаних підстав.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зокрема підстав, викладених у постанові прокурора про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, про які також було зазначено у судовому засіданні прокурором, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 22, 36, 110, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва у частині не прийняття процесуального рішення за фактом спливу процесуальних строків досудового розслідування та про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0016364 від 08.12.2017 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя