Номер провадження:1-кп/521/743/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2025 року м. Одеса
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судом здійснюється судовий розгляд на стадії дослідження доказів.
Прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , клопотання підтримала, просила задовольнити, враховуючи наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, зазначивши, що наведені ризики зменшились, потерпіла та свідки допитані, також просив врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, просив застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, підтримав думку свого захисника, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думки сторін, вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Оскільки обвинуваченим вже обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд може лише вирішити питання про зміну, скасування чи продовження вже обраного запобіжного заходу.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.
Викладений вище абзац узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини та вже сталою практикою Європейських суддів з яких вбачається, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення встановлення всіх значущих обставин, суд може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою за умов, що такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку особи.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.
У відповідності до вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 02.04.2024 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами суду.
Під час судового розгляду стороною обвинувачення долучено всі письмові докази, крім того були допитані всі свідки та потерпіла в даному кримінальному провадженні. Стороною захисту доказів суду не надано.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 Рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 Рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 Рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).
Суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного/обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, стану здоров`я, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного/обвинуваченого під час досудового та судового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного/обвинуваченого (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків), а також з врахуванням розумності строку перебування особи під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини.
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
На думку суду під час розгляду клопотання прокурора судом вже досліджено усі докази у кримінальному провадженні, що у свою чергу свідчить про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були наявні раніше.
Згідно ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином, з врахуванням усіх встановлених обставин під час судового розгляду, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано відомостей, які б вказували на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку з боку обвинуваченого ОСОБА_4 при зменшенні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
На підставі викладеного суд вважає, що на теперішній час не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, який має місце проживання в м.Одесі за місцем проживання його матері, який раніше є не судимою особою. На цей час судом не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність підстав для застосування відносно нього більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, суд вважає, що продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надмірно суворим з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, та вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, запобігання встановленим ризикам.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 182, 183, 194, 196, 197, 331, 376 КПК України, суд-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора - задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місці до 29.07.2025 року включно за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім необхідності переміщення до укриття під час сигналу тривоги в період воєнного стану в Україні або отримання невідкладної медичної допомоги.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-прибувати до суду за першою вимогою.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло цілодобово та що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Копію даної ухвали передати для виконання до Відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.
Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти негайно у залі суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню. Строк дії ухвали до 29.07.2025 року включно.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1