Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002201 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Усть-Омчук Магаданської області, Російська Федерація,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 6 серпня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 06.08.2024 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.3 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_9 і правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, суд врахував лише одну обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття і залишив поза увагою, що вчинено тяжкий злочин, який характеризується значною суспільною небезпечністю, адже обвинувачений не приховував свого наміру щодо незаконного придбання та зберігання психотропної речовини в особливо великих розмірах без мети збуту. Також суд не врахував вину, мету, ступінь участі у вчиненні кримінального правопорушення. Зокрема, метою вчинення ОСОБА_9 злочину слугувало бажання порушити вимоги Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори", при цьому він прямо ігнорував наслідки у виді кримінальної відповідальності та покарання.

Тож, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакланов проти Росії", в якому зазначено, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним, прокурор стверджує, що викладені раніше факти підтверджують небажання ОСОБА_9 ставати на шлях виправлення та прагнення вести злочинний спосіб життя, у зв`язку з чим призначене судом покарання може сприяти вчиненню обвинуваченим нових злочинів і ставить під сумнів об`єктивність судового розгляду та невідворотність покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 3 липня 2024 року ОСОБА_9 у телеграм-боті замовив 10 пакетів психотропної речовини амфетаміну для власного вживання, за яку сплатив криптовалютою, після чого отримав інформацію про місцезнаходження психотропної речовини.

Цього ж дня ОСОБА_9 неподалік озера Йорданське на просп. Степана Бандери, 29-А в м. Києві за раніше отриманою інформацією знайшов психотропну речовину амфетамін у 10 пакетах, яку поклав у свою сумку, і тим самим незаконно придбав її. О 16 годині 30 хвилин ОСОБА_9 за цією ж адресою був зупинений працівниками поліції, на запитання яких стосовно наявності у нього заборонених предметів чи речовин почав тікати, але на відстані близько 200 метрів був затриманий і в подальшому у нього було виявлено та вилучено 10 згортків ізоленти чорного кольору, всередині яких знаходились пакети з вмістом психотропної речовини амфетаміну загальною масою 17,689 г, в особливо великих розмірах, яку він незаконно зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту в особливо великих розмірах - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, особу винного, який не судимий, має двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, відсутність у нього негативних характеристик, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у відповідній санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_9 таке саме за видом і розміром покарання, яке призначив суд першої інстанції, доводи стосовно призначення явно несправедливого через м`якість покарання є безпідставними.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, враховуючи викладені раніше дані та обставини, його відношення до вчиненого.

Незрозуміло, що мав на увазі прокурор, стверджуючи, що суд повинен був врахувати, що ОСОБА_9 не приховував свого наміру щодо придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах, що метою вчинення злочину слугувало бажання порушити вимоги Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори", а також ігнорування наслідків у виді кримінальної відповідальності та покарання. Разом з тим, особливо великий розмір психотропної речовини знайшов відповідне відображення у правовій кваліфікації кримінального правопорушення, а визнання своєї провини в повному обсязі, в тому числі намірів, є однією зі складових щирого каяття.

З огляду на відсутність даних про те, що ОСОБА_9 продовжує порушувати вимоги закону, суб`єктивними припущеннями прокурора є і доводи про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та прагнення вести злочинний спосіб життя.

Стосовно практики Європейського суду з прав людини, на яку посилається прокурор, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вона, взагалі, не є релевантною до цього кримінального провадження, оскільки в рішенні "Бакланов проти Росії" суд встановив порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право власності.

Відтак, вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, тобто фактично, єдина підстава, на якій наголошує прокурор, не може бути в даному випадку перешкодою для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Отже, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 6 серпня 2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3