Справа № 308/7471/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001003 від 13.05.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001003 від 13.05.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2025 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2025 кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

25.06.2025 від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу, подане у порядку ст. 201 КПК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вже понад місяць є затриманим та йому обрано судом найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, яку він не здатний внести. Станом на сьогодні досудове розслідування завершено, тобто у справі зібрані всі докази, опитано свідків, тощо. Обвинувальний акт подано на розгляд суду, справу призначено до судового розгляду по суті.

Захисник зауважує, що обвинувачений протягом всього досудового та судового слідства належним чином виконував та виконує свої процесуальні обов`язки. Ні у прокурора, ні в суду немає жодних доказів неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 під час досудового або судового слідства. ОСОБА_4 не планує переховуватися від суду та від органів досудового розслідування. У будь-якому випадку зміна запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з електронними засобами контролю або визначення застави нівелює цей ризик навіть теоретично. ОСОБА_4 також не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази та речі, на думку прокурора, зібрані та досудове розслідування завершене. ОСОБА_4 також не має наміру та змоги незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_4 не має наміру та змоги перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Щодо можливого вчинення обвинуваченим злочину, то це нічим не доведено, а тому є припущенням. Отже, на думку захисника, у даній справі подальше тримання під вартою ОСОБА_4 не буде переслідувати легітимну мету застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Як наголошує захисник, ризиків немає, як і доказів на їх підтвердження, а дії та процесуальна поведінка ОСОБА_4 спростовують будь-які припущення прокурора щодо ризиків. Ризики не є конкретними та не підтверджені певними доказами (тобто є припущеннями), крім того, не можна протягом тривалого часу посилатися на одні і ті ж обставини, не наводячи нових в обґрунтування щодо необхідності продовження тримання під вартою. Крім того, щодо посилання прокурора на тяжкість інкримінованого злочину, то цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Звертає увагу на наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання за адресою, на його утриманні перебувають неповнолітні діти.

З врахуванням наведеного та на підставі ст. 201 КПК України захисник просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю.

Судовий розгляд даного клопотання було розпочато 25.06.2025.

26.06.2025 від захисника надійшло доповнення до клопотання про зміну запобіжного заходу, згідно з яким просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у даному судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу підтримали та просили задовольнити. Обвинувачений додатково пояснив, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт сприятиме йому надавати допомогу цивільній дружині, яка працює, у вихованні трьох дітей, а також здійснювати догляд за бабою.

Прокурор ОСОБА_3 у даному судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання сторони захисту. Вважає, що ризики не зменшилися. Припускає, що наявний вплив сторони захисту на потерпілу, яка змінила свої покази з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення. На думку прокурора, є ризики вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, переховування від суду.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні, що відбулося 25.06.2025, при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу, пояснила, що до обвинуваченого претензій не має, з яким є знайомою, у день події перебувала у стані алкогольного сп`яніння, сперечалася з приводу телефону та велосипеда, тому викликала поліцію, однак вважає, що між нею та обвинуваченим мають місце цивільно-правові відносини.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України регламентовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

Як встановлено судом, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2025 (справа №308/6745/25, провадження №1-кс/308/2899/25) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 10.07.2025, включно. Строк тримання під вартою визначено рахувати з 13.05.2025 з 21 год. 29 хв. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у вісімдесят розмір прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 242240 грн. У разі внесення застави у вказаному розмірі постановлено покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, а також протягом двох місяців з дня внесення застави виконувати наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: не залишати м. Ужгород та Ужгородський район без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою, свідками та експертами у цьому кримінальному проваджені.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що стороною обвинувачення ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Даний злочин у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001003.

Вирішуючи клопотання суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у цьому злочині, вік, який є молодою особою, та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, який неодружений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 , яка має трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується долученими до клопотання сторони захисту копіями свідоцтв про народження, згідно з характеристикою, виданою ТОВ «Уж-Менеджер», характеризується позитивно, відсутність у нього постійного місця роботи та джерела доходу, майновий стан обвинуваченого, а також наявність у нього судимостей (раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2019 за ч. 2 ст. 27 - ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2017 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, 08.04.2021 звільнений у зв`язку з відбуттям покарання).

Крім того, захисник у судовому засіданні повідомив, що відносно ОСОБА_4 у рамках іншого кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в суді, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яку було внесено за нього ОСОБА_7 , з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах. У всі засідання ОСОБА_4 з`являвся, окрім одного, коли йому представниками ТЦК було вручено повістку, на підтвердження чого додав копію відповідної повістки.

Разом з тим, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш вагомих та значущих прав людини. У справі «Медвєдєв та інші проти Франції» (рішення від 29 березня 2010 року, § 76) Європейський суд з прав людини підкреслив, що право на свободу та особисту недоторканність, за змістом Конвенції, має найважливіше значення у демократичному суспільстві. Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. У той же час, Європейський суд з прав людини зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи. Суд у справі «Белчев проти Болгарії» (рішення від 08 квітня 2004 року) наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків непроцесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильне скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги дані про особу ОСОБА_4 , його соціального статусу та особистих зв`язків, а також встановлені обставини на даному етапі провадженні, суд дійшов до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагання з боку обвинуваченого ухилитися, тобто можливість переховуватися від суду, який цілком може бути усунутий шляхом застосування до нього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою запобіжного заходу.

Разом з тим, стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано достатнього обґрунтування ризиків незаконно впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, перешкоджання повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження даного кримінального правопорушення з посиланням на конкретні докази реального існування таких ризиків.

З огляду на наявність встановленого судом ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім та зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вищезазначеному ризику.

При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що відповідно до наданих стороною захисту доказів 25.06.2025 ОСОБА_8 (баба обвинуваченого) надала заяву, згідно з якою вона надає згоду на проживання ОСОБА_4 у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де вона значиться зареєстрованою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання.

Крім того, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий, негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

За таких обставин, обвинуваченого, якого було затримано та який перебуває під вартою, слід негайно звільнити з-під варти у залі судових засідань та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

Керуючись ст. 27, 131, 176-178, 181, 194, 201, 202, 369, 372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронних засобів контролю.

На підставі частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

носити електронний засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 25 серпня 2025 року, включно.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти у залі судових засідань та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_4 з цією ухвалою під розпис.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно з частиною сьомою статті 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1