ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/462/24 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/295/25 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Великоолександрівського суду Херсонської області від 24 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Олександрівка Великоолександрівського р-ну Херсонської обл., громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 14.04.2009 року Апеляційним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, приєднано покарання за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20.09.2007 року 5 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, приєднано невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 01.04.2008 року та призначено остаточне покарання 6 років позбавлення волі. Звільнений 22.11.2013 року;

- 09.11.2015 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений по відбуттю покарання 12.02.2021 року;

- 14.02.2024 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, яке не було звернуто до виконання;

- 08.03.2024 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ст. 395 КК України, з урахуванням змін внесених до вироку ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024 року, до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який не сплачено,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме покарання за даним вироком у виді 5 років позбавлення волі та покарань призначених за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14.02.2024 року у виді 1 року позбавлення волі та за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 серпня 2024 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024 року, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.01.2024 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний стосовно ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_8 витрати на проведення судової експертизи в сумі 280 грн.

Вирішено питання речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 05 грудня 2023 року приблизно о 22:00 годині, в умовах дії воєнного стану, введеного в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, в останнє на підставі Указу Президента України №734/2023 від 06.11.2023, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом зриву скоби, навісного замка вхідних дверей, проник в середину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить померлій ОСОБА_9 , звідки, таємно, повторно викрав бувшу у використанні електричну пічку «ASEL AF 0023», білого кольору, належну ОСОБА_10 , ринкова вартість якої згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 6516/23 від 19.12.2023 року становить 2883,92 гривні, якою розпорядився на власний розсуд, продавши її ОСОБА_11 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на вищевказану суму.

Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій просить змінити оскаржуваний вирок, а саме у резолютивній частині вироку виключити посилання суду про застосування принципу, передбаченого ч. 4 ст. 70 КК України, а саме: про часткове складання призначених покарань за вчинені кримінальні правопорушення за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08.03.2024 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024 року.

Зазначити про те, що ОСОБА_4 вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14.02.2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено до 1 року позбавлення волі призначити остаточне покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі. Покарання призначене ОСОБА_4 Великоолександрівським районним судом Херсонської області від 08.03.2024, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024, у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. - відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована доводами про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що відповідно до ст. 70 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пунктах 21-23 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

За правилами ж ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Тобто, призначене покарання у виді штрафу відповідно до вимог чинного кримінального законодавства не можливо складати з іншими видами кримінальних покарань, передбачених Кримінальним кодексом України.

Ці вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції дотриманні не були, оскільки як вбачається із матеріалів провадження, суд, правильно встановивши підстави для призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у резолютивній частині вироку безпідставно вказав про часткове складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08.03.2024 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду Херсонської області від 13.08.2024 року, яким ОСОБА_4 призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., тобто безпідставно визначив принцип призначення покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши і перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_12 були належним чином в процесуальний законом спосіб повідомленні про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак до суду не прибули, заяв про відкладення чи перенесення розгляду кримінального провадження не надали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, а також сформульоване обвинувачення, визнане судом доведеним, ніким не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК вирок суду, в цій частині, в апеляційному порядку не перевіряється.

Відповідно до ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, вмотивованим рішенням, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею ст. 413 КПК України, визначений перелік підстав, які свідчать про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_4 дотримані не були.

Перевіривши зміст оскаржуваного вироку, матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними.

Так, відповідно до ст. 70 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пунктах 21-23 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вирок'. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

За правилами ж ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Тобто, призначене покарання у виді штрафу відповідно до вимог чинного кримінального законодавства не можливо складати з іншими видами кримінальних покарань, передбачених Кримінальним кодексом України.

Однак, як вбачається із матеріалів провадження, суд, правильно встановивши підстави для призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у резолютивній частині вироку безпідставно вказав про часткове складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08.03.2024 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024 року, яким ОСОБА_4 призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., тобто безпідставно визначив принцип призначення покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 не було дотримано вищевказаних вимог КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З наведених підстав, колегія суддів вважає за можливе, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч.1 ст. 413, п 4 ч 1 ст. 408 КПК України, змінити вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 , як про те йдеться в апеляційній скарзі прокурора, зважаючи на що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження була проведена судово-товарознавча експертиза 19.12.2023 року № 6516/23 приватним експертом ОСОБА_8 , витрати на проведення якої склали 280 гривень.

Відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, а тому з урахуванням вимог ст. 91 КПК України, а стягнення з обвинуваченої особи розміру витрат на залучення експерта з питань дослідження, матеріальної шкоди під час вчинення кримінального правопорушення, яке підлягає доказуванню у цьому кримінальному провадженні за змістом обвинувачення покладено на ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 119, 124 КПК України та роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.11 постанови від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За таких обставин, враховуючи положення статей 119, 124 КПК України та роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, яка містяться у п.11 постанови від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», апеляційний суд вважає, що витрати на залучення експерта під час проведення судово-товарознавча експертиза № 6516/23 від 19.12.2023 року, суд першої інстанції безпідставно постановив стягнути з обвинуваченого на користь приватного експерта ОСОБА_8 , замість стягнення їх на користь держави, оскільки за рахунок цих коштів державою має бути відшкодовані експерту вартість проведеної експертизи.

Жодною нормою кримінального процесуального закону не передбачено, що витрати на проведення експертизи з обвинуваченого стягуються на користь конкретного експерта, який проводив експертизу, зважаючи на що оскаржуваний вирок суду, з урахуваннях вимог ч. 2 ст. 404 КПК Україні, підлягає зміні і в цій частині.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 змінити в частині призначеного йому покарання та вирішення питання судових витрат.

Виключити із вищевказаного вироку суду стосовно ОСОБА_4 посилання суду про застосування при призначені ОСОБА_4 покарання принципу, передбаченого ч. 4 ст. 70 КК України, а саме часткового складання призначених покарань за вчинені кримінальні правопорушення за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08.03.2024 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024 року.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14.02.2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено до 1 року позбавлення волі призначити остаточне покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі. Покарання призначене ОСОБА_4 Великоолександрівським районним судом Херсонської області від 08.03.2024, з урахуванням змін внесених ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.08.2024, у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. - відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Виключити із резолютивної частини вищевказаного вироку суду стосовно ОСОБА_4 посилання суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_8 витрат на проведення судової експертизи в сумі 280 грн., зазначивши про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь держави витрат за проведення судової експертизи в сумі 280 грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня її оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15