ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3406/25

Провадження № 11-сс/820/392/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представників третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001347 від 20.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Старший слідчий відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні за №0001347 від 20 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 20 липня 2025 року, близько 01 год 40 хв, неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу кафе «Печера», розташованого по вул. Мазунова, 1-Г, в с.МихайлючкаШепетівського району Хмельницької області, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, кулаком руки, умисно наніс потерпілому близько двох ударів в ділянку голови та обличчя, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав спиною на грунтове покриття, при цьому вдарився потиличною ділянкою голови. В результаті вказаних умисних, протиправних дій ОСОБА_11 заподіяв ОСОБА_13 , тілесні ушкодження у вигляді: набряку головного мозку, крововиливи під оболонку головного мозку, внутрішньочерепної травми, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що ОСОБА_11 після вчинення вказаного злочину, покинув межі України, а саме 20 липня 2025 року о 13:01 год. перетнув кордон на пункті пропуску «Устилуг», виїхавши на територію Польщі.

Окрім цього встановлено, що у ОСОБА_11 є батько ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на автомобілі марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , завіз ОСОБА_11 , до пункту пропуску «Устилуг».

Згідно інформації ІПНП ГУНП в Хмельницькій області, відносно ОСОБА_8 управлінням патрульної поліції у Волинській області 20 липня 2025 року о 10:30 год складено адміністративний протокол за ч.1 ст.122 КУпАП, про те, що ОСОБА_8 ,, керуючи автомобілем марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 20 км/год, а саме рухався зі швидкості 102 км/год. Зазначене свідчить, що ОСОБА_8 перевозив сина ОСОБА_11 на вищевказаному автомобілі з с.МихайлючкаШепетівського району до пункту пропуску «Устилуг», після чого ОСОБА_8 перетнув кордон, виїхавши на територію Польщі.

Згідно інформаційної довідки (витягу НАІС «Автомобіль») транспортний засіб автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_9 , а користується вказаним автомобілем ОСОБА_8 , який являється батьком ОСОБА_11 .

Крім того, вказаний автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 22 липня 2025 року визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

На даний час для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного злочину, зокрема для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, проведення всіх необхідних експертиз, встановлення завданих збитків, виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль, оскільки він являється предметом вчинення злочину, а отже є доказом у кримінальному провадженні.

Подальше використання вище вказаних речей власником або володільцем може призвести до спотворення або знищення слідів кримінального правопорушення, які наявні на вказаних речах, а також речей як доказу у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на зазначений у клопотанні транспортний засіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 та представник третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», д.н.з НОМЕР_1 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Представники третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважають наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв?язку із якими вилучений транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть бути достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом.

В обґрунтування доводів апеляційних скарги представники третіх осіб зазначили, що відповідно до протоколу обшуку автомобіля від 24.07.2025 у автомобілі «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , нічого не виявлено. Після обшуку даний автомобіль вилучено та поміщено до спеціального майданчику для тимчасового утримання автотранспорту ГУНП в Хмельницькій області.

Посилання слідчого та слідчого судді у оскаржуваній ухвалі на те, що на вказаному вище автомобілі нібито їхав ОСОБА_8 та перевищив швидкість, а тому це свідчить про перевезення ним сина ОСОБА_11 до кордону, взагалі є припущенням, яке нічим не підтверджується.

Більше того, арешт на транспортний засіб накладено в рамках кримінального провадження №0001347 від 20.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і яким чином даний транспортний засіб є знаряддям чи іншим речовим доказом у справі невідомо, оскільки жодної інформації про причетність автомобіля «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_3 , до вчиненого кримінального правопорушення немає.

На даний час в кримінальному провадженні нікому не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. ОСОБА_11 мав давно заплановану поїздку за кордон та невдовзі має повернутись до України. ОСОБА_8 жодним чином не причетний до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а тим більше автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_4 .

Таким чином, незважаючи на відсутність будь-яких документів в матеріалах клопотання про арешт майна, які б свідчили про викладені в клопотанні доводи, слідчим суддею неправомірно накладено арешт на майно.

Позиції учасників судового провадження

Треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду, відповідно до вимог статті 422 КПК України.

Представники третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційних скарг, просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб, з наведених у апеляційних скаргах підстав.

Прокурор не визнав апеляційних доводів, вважав рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, наполягав, що транспортний засіб є речовим доказом, в ньому могли знаходитись речі ОСОБА_11 , визнав, що під час обшуку автомобіля нічого не було вилучено, фактично автомобіль був потрібен для обшуку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріалисудової справи та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог статей 132, 167-168, 170-173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст.131, ч.1 ст.170 КПК України, засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Відповідно до вимог цього Кодексу, арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , посилався на положення ст. 170 КПК України та просив накласти арешт на вказаний автомобіль, з метою належного збереження, а також запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення чи відчуження транспортного засобу, оскільки подальше його використання власником або володільцем може призвести до спотворення або знищення слідів кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на транспортний засіб, слідчий суддя вказав, автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , а користується вказаним автомобілем ОСОБА_8 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001347, слідчим доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що з метою збереження речового доказу слід накласти арешт на зазначений вище транспортний засіб із забороною користування та розпорядження ним.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не може погодитися, натомість, вважає слушними доводи апеляційної скарги представників третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,щодо безпідставності арешту вказаноготранспортного засобу, а також необґрунтованості висновків слідчого судді, що такий транспортний засіб може містити сліди кримінального правопорушення,передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

Згідно з вимогами статті 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Частинами 2 та 3 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини 6 статті 170 цього Кодексу.

За результатом перевірки матеріалів цього кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001347 від 20 липня 2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, жодній особі не оголошено про підозру (а/с 5).

Автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , а користується вказаним автомобілем ОСОБА_8 , який являється батьком ОСОБА_11 , постановою старшого слідчого ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 від 22 липня 2025 року визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. (а/п 9-10).

Згідно зі ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд при вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, повинні перевірити наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно, яке визнано речовим доказом, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Колегія суддів наголошує, що сам факт наявності у матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про визнання речовим доказом транспортного засобу не може виступати підставою для накладення арешту у розумінні ч. 2 ст. 173 КПК України.

За змістом частини 2 статті 121 КК України кримінально караним є умисне тяжке тілесне ушкодження 1) вчинене способом, що має характер особливого мучення, 2) або вчинене групою осіб, 3) а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, 4) чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, 5) або вчинене на замовлення, 6) або таке, що спричинило смерть потерпілого.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль, слідчим суддею зазначено, що в даному випадку підставою для арешту майна є наявність розумних підозр, що вказане у клопотанні слідчого майно є доказом вчинення злочину, при цьому не конкретизовано яким критеріям, відповідно до ст.98 КПК України воно відповідає.

Положення частини 2 статті 173 КПК України встановлюють обставини, які має враховувати слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та викладених у клопотанні слідчого, не вбачається, що транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 був знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення або зберіг на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Як зазначив прокурор, що в даному автомобілі могли знаходитися речі ОСОБА_11 , тоді як вилучення вказаних речей можливе без накладення арешту на транспортний засіб, а шляхом його обшуку.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не було встановлено з матеріалів провадження достатньо підстав вважати транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , таким, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можливість використання транспортного засобу як доказу у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

У зв`язку з чим колегії суддів вважає слушними доводи представників третіх осіб щодо відсутності потреби у накладенні арешту на вказаний транспортний засіб, оскільки в рамках кримінального провадження №0001347 від 20.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, причетність такого транспортного засобу до вчиненого кримінального правопорушення не доведена.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також накладенням арешту на транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 не буде виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням, а саме збереження речового доказу, оскільки відсутні підстави вважати, що вилучене майно - вказаний транспортний засіб, який визнано речовим доказом, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, клопотання слідчого є необґрунтованим та безпідставним.

Таким чином, враховуючи наведену характеристику складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, норми процесуального закону, що регулюють застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яким є і арешт майна, а також оцінюючи аргументацію клопотання слідчого, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання слідчого та накладення арешту, з позбавлення права розпоряджання та користування, натранспортний засіб - автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .

На переконання колегії суддів, таке обмеження права власності ОСОБА_9 та права користування ОСОБА_8 транспортним засобомє неспіврозмірним із завданнями цього кримінального провадженнята є прямим порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 цього Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах Амюр проти Франції, Колишній король Греції та інші проти Греції та Малама проти Греції ).

Також Суд підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України», Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення згаданого вище права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п.101).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчогоу кримінальному провадженні № 0001347, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2025року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України та накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , підлягає скасуванню, клопотання слідчого про накладення арешту на цейтранспортний засіб не підлягає задоволенню, у зв`язку з недоведеністю обґрунтованих підстав для накладання такого арешту, оскільки відсутні підстави вважати, що у даному кримінальному провадженні вказанийтранспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає апеляційні доводи представників третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвали слідчого судді, передбачених частиною 3 статті 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня року про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , з позбавленням права розпоряджання та користування таким транспортним засобом,з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арештуна майно, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001347 від 20.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області у кримінальному провадженні №0001347 від 20.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, про накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки та моделі «NISSAN QASHQAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2