ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 29 червня 2025 року, з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково. Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено до 29.06.2025 року. В частині клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу без визначення розміру застави, відмовлено.

У разі внесення на рахунок Заводського районного суду міста Кам`янського 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, вважати, що до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та в цьому випадку покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками по справі поза межами судового засідання, здати на зберігання до уповноважених органів документи які надають право в`їзду/виїзду з України.

Клопотання сторони захисту про зменшення розміру запобіжного заходу у виді застави, залишити без задоволення.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни відносно обвинуваченого запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою, окрім застави, відмовлено.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить задовольнити її апеляційну скаргу, подану на ухвалу Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року у справі. Ухвалу колегії суддів Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_6 застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, домашній арешт у м. Дніпрі за місцем реєстрації ВПО дружини обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі відмови у задоволенні апеляційної скарги в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 домашнього арешту як запобіжного заходу, просить змінити ухвалу Заводського районного суду міста Кам?янського від 20.03.2025 р. в частині встановлення максимального розміру застави у 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (908400 грн.) та встановити мінімальний розмір застави з урахуванням майнового стану родини обвинуваченого та фактичних обставин справи.

На підтвердження апеляційних вимог зазначила, що заявлені прокурором ризики обґрунтовано виключно тяжкістю пред`явленого обвинувачення без надання доказів на їх підтвердження. Вважає, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вважає, що заставу встановлено судом першої інстанції в розмірі, що завідомо є поза межами можливостей родини, оскільки обвинувачений є пенсіонером, дружина обвинуваченого працювала вихователем в дитячому садочку, наразі близько року не працює через закриття садочку, є ВПО в місті Дніпро. На утриманні обвинуваченого перебуває мати інваліда 1 групи, яка потребує постійного стороннього догляду. У власності родини перебуває будинок житловою та транспортні засоби. Зазначає, що докази на підтвердження майнового стану обвинуваченого було надано в підготовчому судовому засіданні стороною захисту та ці відомості містяться в матеріалах кримінального провадження. Вважає, що висновки суду суперечать висновкам ЄСПЛ.

Вважає, що з урахуванням виключно позитивних характеристик з місця проживання, з місця роботи, а також від Дніпровської установи виконання покарань (№4), враховуючи міцні соціальні зв`язки, мають місце всі гарантії подальшого з`явлення обвинуваченого ОСОБА_6 до суду для розгляду справи та виконання інших процесуальних обов`язків.

Просить взяти до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох доньок, мати інваліда 1 групи, яка потребує постійного стороннього догляду. Родина евакуювалася на підконтрольну територію. ОСОБА_6 є пенсіонером за віком, працював. Вказує на стан здоров`я ОСОБА_6 , який має відхилення в роботі серця та потребує дообстеження.

Звертає увагу, що на даний час дружина підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_7 фактично мешкає у м. Дніпрі за адресою проживання сестри ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), тобто родина евакуюється вглиб підконтрольної Україні території.

Крім того, відповідно до заяви від сестри ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , остання зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 , має у власності 1/4 трикімнатної квартири, в якій наразі проживає сама та надає згоду на проживання разом з нею її брата - ОСОБА_6 , в тому числі, у разі внесення за нього застави або встановлення йому домашнього арешту. Також ОСОБА_8 надала Витяг з Дії щодо підтвердження її місця проживання за вказаною адресою та Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження її права власності на житло (копії Заяви та Витягів було подано стороною захисту до суду першої інстанції в підготовчому судовому засіданні).

Позиції сторін в суді :

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В рамках розгляду даної апеляційної скарги учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 надала заяву, в якій просить розгляд її апеляційної скарги проводити за її відсутності та її підзахисного ОСОБА_6 , тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: у державній зраді, вчиненій в умовах воєнного стану, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Обвинувачений ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню затриманий 20.06.2024 року.

Ухвалою Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 29 червня 2025 року з визначенням розміру застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу,

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, та на які на теперішній час вказує прокурор, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали, не зменшилися, й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, в тому числі, у вчиненні тяжких злочинів. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Доводи апеляційної скарги про можливість обрати домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, а саме, що ОСОБА_6 обвинувачується у державній зраді, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду першої інстанції та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час, за наявними доказами по справі, наявна обґрунтоване обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину.

Доводи апелянта про не надання доказів прокурором на підтвердження ризиків ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки прокурором доведена наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не його високими моральними якостями.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Посилання захисника на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох доньок, мати інваліда 1 групи, яка потребує постійного стороннього догляду, що родина евакуювалася на підконтрольну територію. Є раніше не судимим, пенсіонером за віком, працював, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченому у разі звільнення з під варти, запобігти існуючим ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про стан здоров`я ОСОБА_6 , який має відхилення в роботі серця та потребує дообстеження, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_6 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого. Відсутні підтвердження, що ОСОБА_6 позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про формальне посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення та твердження про можливість визначити розмір застави з урахуванням того, що у власності родини перебуває будинок та транспортні засоби, ОСОБА_6 працював в шахті, а дружина працювала вихователем в дитячому садочку, є безпідставними.

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених матеріалів, в тому числі щодо майнового стану обвинуваченого, колегія суддів вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що існують підстави для визначення розміру застави у максимальній межі, встановленого ч. 5 ст. 182 КПК, у зв`язку з чим вважала, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Такий розмір застави, на думку суду є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого на даній стадії судового розгляду.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення ОСОБА_6 з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_6 суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги сторони захисту, а також й відсутність підстав для скасування судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду міста Кам?янського від 02 травня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 29 червня 2025 року, з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3