Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4721/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/377/25
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар

судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 03 грудня 2024 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андру сул де Сус Кагул району Республіки Молдова, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.11.2009 Житомирським районним судом за ч. 2 ст. 289, 75, 76, 104 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 13.07.2010 Житомирським районним судом за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст.185, ч.1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений - 16.09.2015 з Ізяславської ВК Хмельницької області (№31) по відбуттю строку покарання; звільнений 16.09.2015 по відбуттю строку покарання;

- 01.06.2016 Житомирським районним судом за ст. 395 КК України до 1 (одного) місця арешту;

- 02.05.2018 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;

засуджено за:

-ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного його затримання для доставлення в установу відбування покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за даним вироком за період з 26 березня 2024 року до 01 липня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз на загальну суму 8732 (вісім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 48 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, близько 07 години 00 хвилин 26.03.2024 ОСОБА_7 , перебуваючи на території готельно-розважального комплексу «Королівська бочка», що за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68, на парковій зоні помітив припаркований автомобіль марки Mercedes-Benz Е 200 CDI р/н НОМЕР_1 в кузові сірого кольору.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, повторно, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими для оточуючих, відчинив водійські дверцята і таким чином проник всередину салону вказаного транспортного засобу, привів у дію двигун автомобіля марки Mercedes-Benz Е 200 CDI р/н НОМЕР_1 в кузові сірого кольору, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доха громадян, а саме: 238 840,09 грн, та, розпочавши на ньому рух, з місця злочину зник, і, таким чином, протиправно вилучив транспортний засіб у користувача ОСОБА_9 всупереч його волі, заподіявши останньому матеріальної шкоди на суму 238 840,09 грн.?

ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вчинене повторно, за ч. 2 ст. 289 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк. Вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, належним чином не врахував, що він обвинувачується у учиненні одного тяжкого злочину; повністю визнав вину; щиро розкаявся; відшкодував завдану шкоду шляхом повернення майна; має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років; позицію потерпілого, який щодо покарання поклався на розсуд суду та не заявляв цивільного позову. Звертає увагу, що метою покарання є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим вважає, що існують усі підстави для застосування положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду кримінального провадження не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав рецидив злочинів.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, відбував реальне покарання, однак належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину

Крім того, судом враховано думку потерпілого, який щодо призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

З урахуванням пом`якшуючих обставин та обтяжуючих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що для виправлення ОСОБА_7 та досягнення мети справедливості кримінального провадження йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, яке належить відбувати реально.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що йому призначено занадто суворе покарання, оскільки відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не було враховано позицію потерпілого, який не наполягав на суворості покарання та не заявляв цивільний позов до обвинуваченого, те що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину та дружину яка перебуває в декретній відпустці, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вказані обставини були враховані.

З урахуванням наведеного, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Отже, висновки суду про неможливість застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином мотивовані, з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної м`якості чи суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 03 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :