Справа № 130/997/22
Провадження №11-кп/801/518/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000118, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 29.03.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Рів Жмеринського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одруженого, не працюючого раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 29.03.2022 до 05.04.2022 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 3604 (три тисячі шістсот чотири) гривні 02 копійки.

Заставу у розмірі 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, внесену ОСОБА_10 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області відповідно до квитанції АТ «Перший Інвестиційний Банк» № ПН 4285799 від 04.04.2022 ухвалено повернути заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_7 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7, 12, 17, 25 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори", положень Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними", постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за невстановлених обставин придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який надалі зберігав з метою збуту за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 .

Так, 29.03.2022 року близько 14 годин 15 хвилин ОСОБА_11 в селі Рів Жмеринського району, з метою отримання прибутку, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що збуває особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, канабіс, шляхом його продажу за ціною 3700 гривень та передачі його в пакунку через водія маршрутного автобусу сполученням "Вінниця-Шаргород", незаконно збув ОСОБА_12 двадцять чотири паперових згортки, у яких знаходилася речовина рослинного походження коричнево-зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 13.04.2022 року № СЕ-19/102-22/3656-НЗПРАП є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 43,412 грам.

Також ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, ввечері 29.03.2022 року, точного часу не встановлено, за місцем свого проживання, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що збуває особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, безоплатно передав ОСОБА_13 речовину рослинного походження, яка згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 30.03.2022 року № СЕ-19/102-22/3626-НЗПРАП є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 1,11 грам.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить винести нове рішення, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення. Зокрема судом не враховано відношення обвинуваченого до скоєного, який вин не визнав, не розкаявся у вчиненому, вчинив злочин з корисливих мотивів, його дії були припинені виключно активними діями правоохоронних органів. Крім того з урахуванням корисливих мотивів вчинення кримінального правопорушення, судом безпідставно не призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке визначено санкцією частини статті як обов`язкове.

У апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку місцевого суду через істотні порушення кримінального процесуального закону. Просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом у вироку не у повній мірі викладено показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Також суд не вжив заходів до перевірки його доводів про застосування до нього недозволених методів слідства з боку правоохоронних органів. Крім того вказує на відсутність належного фіксування судово провадження технічними носіями інформації. Окремо вказує на суворість призначеного покарання з огляду на те, що місцевим судом не враховано відсутність попередніх судимостей, позитивну характеристику та наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, водночас просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити, заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого у цій частині апеляційним судом витребувано резервну копію технічного запису судового провадження у суді першої інстанції та при цьому з`ясовано відсутність такого запису під час допиту свідків, обвинуваченого, дослідження письмових доказів та виступів сторін у судових дебатах.

Такі обставини перешкоджають перевірити доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 в частині допущених місцевим судом істотних порушень кримінального процесуального закону, у тому числі правильності відтворення у вироку показань свідків, що у розумінні п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України у цьому випадку є безумовною підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Окрім того, у цій справі обвинувачений стверджує про недопустимість доказів, отриманих під час обшуку 29.03.2022 через те, що під час цієї слідчої дії він обмовив себе через здійснення стосовно нього психічного насильства з боку працівників поліції. Такі ж дії, за його твердженнями, вчинялись протягом усього досудового розслідування, про що він повідомляв суд протягом судового провадження.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про факт поганого поводження з боку представників держави, необхідно враховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити й отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (див., наприклад, рішення від 15.10.2019 у справі «Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine» № 54630/13, § 27-29).

Водночас, виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, необхідно провести ефективне офіційне розслідування (рішення від 14.02.2008 у справі «Kobets v. Ukraine» № 16437/04, § 51).

Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилося, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

Суд нагадує, що дотримання стандартів справедливості провадження досягається через додержання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно з практикою ЄСПЛ допустимість як доказів свідчень, здобутих за допомогою катувань з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні, зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що не було дотримано місцевим судом під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 .

Перевірка доводів обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів ведення слідства має суттєве значення, і формальний підхід до їх перевірки є неприпустимим.

Висновки місцевого суду про те, що обвинувачений самостійно не звернувся до компетентних органів із заявою в порядку, передбаченому ст. 214 КПК, для перевірки заявлених фактів про погане поводження, за обставин цього кримінального провадження, не є достатньою підставою для відхилення доводів обвинуваченого і не звільняло державні органи провести офіційне розслідування таких фактів, а суд і сторона обвинувачення повинні були сприяти цьому.

Враховуючи викладене, нездійснення належної перевірки доводів ОСОБА_7 щодо застосування до нього психічного тиску свідчить про незабезпечення реалізації конкретного права особи як процесуальної гарантії справедливого судового розгляду.

Проте за результатами такої перевірки, здійсненої шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування, по суті визначається допустимість такого доказу, як обшук, у ході якого були вилучені речові докази (наркотичні засоби).

Отже, місцевий суд залишив поза увагою доводи обвинуваченого про застосування щодо нього незаконних методів ведення досудового розслідування та без належної їх перевірки шляхом ініціювання офіційного розслідування необґрунтовано зазначив про їх безпідставність.

Під час нового розгляду суду необхідно ретельно перевірити доводи ОСОБА_7 , зокрема про застосування щодо нього незаконних методів досудового розслідування, вжити заходів для проведення відповідної перевірки зазначених доводів у порядку, передбаченому ст. 214 КПК, з прийняттям відповідного процесуального рішення уповноваженим органом, після чого з додержанням вимог кримінального процесуального закону, Конвенції, практики Європейського суду з прав людини ухвалити законне, обґрунтоване і належним чином вмотивоване рішення.

Стосовно інших доводів апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого як через суворість, так і через м`якість, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність чи покарання. Зазначеним доводам необхідно дати відповідь під час нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000118, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 29.03.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: