Справа № 749/271/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/697/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000187 від 08 березня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щорс Чернігівської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

21 березня 2025 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень;

29 квітня 2025 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, та у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його фактичного затримання, з 15 лютого 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахований термін його попереднього ув`язнення з 15 лютого 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 566 грн. 30 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 02 березня 2023 року, близько 10 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, знаходячись на території подвір`я домогосподарства АДРЕСА_1 , де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «FORMULA», моделі «RODEON», діаметром коліс «26х1,75», вартістю 3 600 грн., який знаходився біля ганку будинку та належав ОСОБА_10 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року остаточно вважати вірним покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, та штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, виконувати самостійно. У решті вирок суду залишити без зміни.

Аргументує тим, що визначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання суд спочатку постановив на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 29.04.2025, і остаточно призначив покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, та штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, після чого помилково вказав про самостійне виконання на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вироку Прилуцького міськрайонного суду від 21.03.2025, яким ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, тим самим подвійно призначив обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Суд не взяв до уваги, що покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 21.03.2025 вже було враховане Прилуцьким міськрайонним судом при постановленні вироку 29 квітня 2025 року, яким на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 , покарання у виді штрафу було приєднане до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України самостійно має виконуватися покарання у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень саме за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 29 квітня 2025 року, а не за вироком цього ж суду від 21.03.2025, як про це помилково вказав суд першої інстанції.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, вказуючи, що суд першої інстанції ухвалив вирок, будучи повязаним з попереднім вироком та викладом його резолютичної частини, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні майна (крадіжці) потерпілої ОСОБА_10 , вчиненому в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним під час досудового розслідування доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються.

Розгляд справи в суді першої інстанції, за згодою учасників кримінального провадження, проводився у скороченому порядку за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Так, відповідно до частини 4 указаної статті кримінального Закону, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас, ч. 3 ст. 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Прийшовши до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України, суд припустився помилки в частині визначення покарання за яким вироком має виконуватися самостійно.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що 21 березня 2025 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень.

29 квітня 2025 року ОСОБА_6 знову був засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, та штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень.

Отже, вироком від 29 квітня 2025 року суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання з урахуванням покарання, призначеного за попереднім вироком від 21 березня 2025 року та визначив виконувати його самостійно.

Призначаючи ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, суд послався на положення ч. 4 ст. 70 КК України і шляхом частково складання покарання за цим вироком та за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, та штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, після чого помилково вказав про самостійне виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 року, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.

Тим самим суд першої інстанції повторно призначив ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді штрафу в сумі 20 400 гривень, адже це покарання вже було зараховане вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, це ж покарання було зараховане й при призначенні покарання за оскаржуваним вироком, а тому не потребувало повторного призначення за правилами ч. 3 ст. 72 КК України.

Суд вірно призначив покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, після чого за правилами ч. 4 ст. 70 КК України призначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Прилуцького міськрайонного суду від 29 квітня 2025 року, визначивши покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна, крім житла, та штрафу в сумі 20 400гривень.

Однак, за правилами ч. 3 ст. 72 КК України суд мав визначити самостійне виконання покарання у виді штрафу, як такий вид покарання, що складанню з іншими видами покарань не підлягає, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні в цій частині.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року і за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років одного місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, та у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13