Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2520/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/625/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , з визначеним розміром застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що враховуючи суть та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та враховуючи стадію судового розгляду неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Крім того, суд дійшов висновку, що необхідно визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України недоведені прокурором.

На переконання сторони захисту, максимальний розмір застави є неспівмірним з огляду на фактичні обставини справи.

Зазначає, що сторона обвинувачення не вказала чому більш м`який запобіжний захід неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 08 травня 2025 року в судовому засіданні суду першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які дають підстави для задоволення клопотання прокурора.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке є тяжким злочином, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, в разі доведення вини ОСОБА_6 , вказує на обґрунтованість висновків суду про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та необхідності продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що 12.03.2025 року лише розпочався судовий розгляд кримінального провадження, визначено порядок та обсяг дослідження доказів, не допитано свідків, а тому на даній стадії судового розгляду лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів також враховує і те, що ОСОБА_6 07.11.2023 р. був засуджений Шевченківським районним судом м. Львова за ч.5 ст. 407 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75, 76 КК України.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_6 є особою, яка потребує посиленого контролю за його поведінкою та дотриманням ним процесуальних обов`язків, оскільки кримінальні правопорушення (систематично збував психотропні речовини) згідно обвинувального акту у даній справі він вчинив в той час коли стосовно нього здійснювалося провадження у справі про ухилення від військової служби.

Доводи захисника про непомірність обраного розміру застави колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави ОСОБА_6 визначено у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин справи, в розмірі 242 240 грн., а тому правових підстав для визнання його таким, що є завідомо непомірним для обвинуваченого та для його зменшення не має.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі не навів жодних аргументів, які б свідчили, що вказаний розмір застави є неспівмірним з огляду на фактичні обставини справи.

На переконання апеляційного суду, саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: