Провадження № 1-кп/545/52/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2025 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, тимчасово непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :

Викладення фактичних обставин справи, встановлених судом

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 01.10.2014 року між ФОП ОСОБА_5 та Харківською філією Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України, в особі начальника ОСОБА_6 укладено договір відповідального зберігання № 7/12, відповідно до якого ОСОБА_5 сплачував щомісячно офіційні платежі в сумі 1 000,35 гривень за зберігання його устаткування у приміщені філії. Під час підписання вказаного договору заступником начальника Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України ОСОБА_4 , який працював на посаді заступника начальника Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України, маючи спеціальне звання підполковника міліції, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище висунуто умову щодо сплати особисто йому 10 000 - 11 000 гривень щомісячно за безперешкодне використання наданого ОСОБА_5 приміщення, на що останній погодився.

Надалі, у період часу з 01.10.2012 по листопад 2013 року, ОСОБА_5 щомісячно сплачував офіційну орендну плату в сумі 1000,35 гривень за зберігання належного йому устаткування у приміщенні Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України, визначену в договорі відповідального зберігання №7/12 від 01.10.2012.

На підставі листа, підписаного начальником Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України ОСОБА_6 від 22.10.2013 №322, адресованого ОСОБА_5 , договір відповідального зберігання №7/12 від 01.10.2012 було розірвано.

У свою чергу, ОСОБА_4 , використовуючи свої службові можливості, а саме організаційно розпорядчі повноваження як заступника начальника Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України з режиму, переслідуючи корисний мотив та мету особистого збагачення незаконним шляхом, вступив у позаслужбові стосунки із громадянином України ОСОБА_5 .

Продовжуючи свої злочинні наміри, користуючись своїми організаційно - розпорядчими повноваженнями як заступника начальника Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України з режиму, з метою отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 протягом січня - серпня 2014 року перешкоджав ОСОБА_5 отримати доступ до обладнання останнього шляхом недопуску до території Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, б. 9, вхід до якої можливий лише визначеному колу осіб, а також погрожував продати обладнання ОСОБА_5 третім особам.

З метою завершення своїх злочинних намірів, направлених на утримання грошових коштів незаконним шляхом, 19.08.2014, перебуваючи у своємуслужбовому кабінеті, який розташований у приміщенні Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, б. 9, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 про необхідність передачі йому

грошових коштів у сумі 25000 гривень як неправомірну вигоду за безперешкодний допуск ОСОБА_5 на територію Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України та можливість повернення устаткування останнього, яке ОСОБА_4 умисно та безпідставно утримувалося на території Харківської філії Центральної бази ресурсного

забезпечення МВС України.

21.08.2014 ОСОБА_4 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованому у приміщенні Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, б. 9, отримав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 25000 гривень за вчинення в інтересах останнього дій з використанням службового становища, що виразилося в обіцянці організації безперешкодного вивезення устаткування, що належить ОСОБА_5 , з охоронюваної території Харківської філії Центральної бази ресурсного забезпечення МВС України.

Після одержання неправомірної вигоди 21.08.2014 злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена працівниками правоохоронних органів та під час огляду його службового кабінету за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, б. 9, було виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані засоби - грошові кошти загальною сумою 25000 гривень.

Кваліфікація дій обвинуваченого органом досудового розслідування

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України як прийняття пропозиції та одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище,неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Позиції сторін

У судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився; з огляду на те, що участь захисника по цій категорії справ не є обов`язковою, а обвинувачений не заперечував проти розгляду клопотання без участі захисника, суд вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності захисника.

Мотиви суду

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 44 КК України і ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення .

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

У постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею, та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та не наполягав на продовженні судового розгляду для встановлення його невинуватості у інкримінованому злочині.

Суд не вбачає необхідності продовження судового розгляду, оскільки при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати це питання.

Зазначену позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к, у якій зазначив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням того, що інститут звільнення (йдеться про передбачений законом у ст. 49 КК України) підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину, тому невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення ( постанова Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к).

Отже, суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень або ж з фактом його відсутності.

Так, у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК

Відповідно, розглядаючи вказане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, суд зазначає таке.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

При цьому, передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України тяжким є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який є тяжким злочином, санкцією якого визначено найбільш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не зупинялось, а тому відповідний перебіг строку давності не зупинявся.

Будь-яких доказів скоєння ОСОБА_4 нового злочину, що слугувало б підставою для переривання перебігу строків давності, суду не надано.

Судом встановлено, що інкримінований ОСОБА_4 злочин скоєний 19.08.2014, перебіг передбачених ст. 49 КК України строків давності не переривався і не зупинявся, відтак, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності закінчився.

Окремо суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав останнього, що є недопустимим.

Висновок суду про відповідність клопотання вимогам закону

На підставі викладеного, впевнившись у добровільності заявленого обвинуваченим клопотання та усвідомленні ним наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд приходить до висновку про те, що викладені обставини справи в їх сукупності вказують на наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання останнього та вважає за необхідне звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності, визначених у п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не заявлений.

Мотиви інших рішень

Запобіжний захід щодо обвинуваченого наразі не обирався та підстав для обрання такого суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Щодо процесуальних витрат суд приходить до висновку про віднесення їх на рахунок держави, що узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17, яка зазначила, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 284, 288 і 372 КПК України, ст. 49 КК України,

у х в а л и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення особи від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Речові докази зберігати разом з матеріалами кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1