Провадження № 11-кп/824/2639/2025 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представників потерпілого - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 з доповненнями та представника потерпілого Міністерства оборони України та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України - ОСОБА_13 з доповненнями на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_14 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 382 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження №0002760, яке внесене до ЄРДР 06 червня 2014 року, стосовно ОСОБА_11 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 382 КК України, - закрито, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Залишено без розгляду цивільний позов прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_11 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

В ухвалі суду вказано, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, пройшло більше п`ятнадцяти років, а злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України - більше десяти років. Отже, наявні підстави для звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 49 КК України.

Крім того, зазначено, що у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано доводи прокурора, яким зазначалось, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду прийшла до висновку, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Крім того, судом при винесені ухвали, не взято до уваги будь-які докази наявні у матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , які могли істотно вплинути на його рішення, більш того, суд вирішив їх не досліджувати, обмежившись лише клопотанням сторони захисту, ігноруючи наявність доказів, які на стадії підготовчого судового засідання не досліджуються.

Поряд з цим, зазначає, що суд не звернув увагу на процесуальний документ, який являється обвинувальним актом відносно ОСОБА_11 , у якому послідовно викладені фактичні обставини вчиненого обвинуваченим умисного невиконання рішення суду, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 383 КК України. А тому, не дослідивши жодного доказу, суд у підготовчому судовому засіданні прийняв рішення про сплив строків давності кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, та взяв до уваги прийняте ОСОБА_11 рішення №41, згідно якого, він, як засновник ПП «Еркер», припиняє діяльність підприємства шляхом його ліквідації з 06.02.2018 та призначає головою ліквідаційної комісії свого сина ОСОБА_15 .

В свою чергу, прокурор вказує, що суд при винесені рішення, навіть не міг би дослідити чи вчинені зазначені дії з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2012, що вступило в законну силу, що можливо лише під час судового розгляду, та не виконане обвинуваченим ОСОБА_11 . Вказане свідчить про порушення судом вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Крім того, вказує, що згідно обвинувального акта ОСОБА_11 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у період з 14.12.2004 по 30.06.2006 та вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, у період з 13.09.2012 по даний час, тому висновок суду про те, що з часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України минуло більше десяти років не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є невмотивованим та не ґрунтується на жодному належному допустимому доказу.

Разом з тим, у оскаржуваній ухвалі міститься висновок про те, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_16 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, пройшло більше п`ятнадцяти років та відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 49 КК України, за яких перебіг давності переривається, водночас у цьому ж рішенні міститься висновок про вчинення ОСОБА_11 до спливу строку давності нового злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, який його перериває. Тобто, висновки суду, які викладені у оскаржуваній ухвалі містять істотні суперечності, тому ухвалу слід вважати такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_11 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у період з 14.12.2004 по 30.06.2006. Таким чином, ОСОБА_11 міг бути звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину після 30.06.2021. Водночас, обвинуваченому у даному кримінальному провадженні інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, у період з 13.09.2012. Крім цього, ОСОБА_11 у період з початку 2014 по кінець 2017 вчинив нові кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 212 КК України, за вчинення яких він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказані кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами, вчинення яких також перервало строк давності, а відтак строк давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України переривався двічі. Тому, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, помилково застосував норму закону, передбачену п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, яка не підлягає застосуванню та не застосував норму, передбачену ч. 3 ст. 49 КК України, яка підлягає застосуванню.

Окрім цього, починаючи з грудня 2023 по 12.11.2024 року судом у підготовчому судовому засіданні не виконано вимоги ч. 4 ст. 315 КПК України та не роз`яснено обвинуваченому, у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

Разом з тим, зауважує, що судом проігноровано вимогу ч. 2 ст. 288 КПК України, згідно якої визначено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого, у даному випадку це Міністерство оборони України та управління капітального будівництва Міністерства України, щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Вважає, що в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також, звертає увагу, що під час звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, судом першої інстанції не вирішено питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні, оскільки закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого у даному випадку за нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_11 від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз та витрат на надання потерпілому правової допомоги.

Представник потерпілого Міністерства оборони України - ОСОБА_13 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що судом не взято до уваги те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 382 КК України є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх вчинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Також, судом не звернуто увагу на процесуальний документ, який являється обвинувальним актом відносно ОСОБА_11 , у якому послідовно викладені фактичні обставини вчиненого обвинуваченим умисного невиконання рішення суду, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 383 КК України. Не дослідивши жодного доказу, суд у підготовчому судовому засіданні прийняв рішення про сплив строків давності кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Окрім цього, судом не взято до уваги тяжкість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України являється особливо тяжким злочином. Як наслідок, судом у підготовчому судовому засіданні не виконано вимоги ч. 4 ст. 315 КПК України та не роз`яснено обвинуваченому про право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

Разом з тим, судом не з`ясовано думку потерпілих у кримінальному провадженні щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Крім того, судом першої інстанції не вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні, оскільки закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого у даному випадку на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_11 від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз та витрат на надання потерпілому правової допомоги.

Зазначає, що злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_11 вчинив 14.05.2005. Строк звільнення від кримінальної відповідальності за цією статтею становить 15 років. Проте, ОСОБА_11 07.11.2012 вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 382 КК України - тяжкий злочин. Саме з 07.11.2012 строк давності за злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, перервався та почав відраховуватися з моменту вчинення нового злочину - 07.11.2012.

Наголошує, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_11 закінчується 07.11.2027 року.

Захисник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_11 подали заперечення на апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 та представника потерпілого Міністерства оборони України та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України - ОСОБА_13 , в яких просять відмовити у задоволенні вказаних апеляційних скарг.

В запереченнях керівник управління капітального будівництва Міністерства оборони України ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, якою закрито кримінальне провадження в порядку ст. 49 КК України та звільнено ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги, думку представників потерпілого, які підтримали подані апеляційні скарги, думку обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілогощодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з посиланням на те, що обвинувачений в період перебігу строків давності вчинив новий злочин, а тому на момент постановлення оскаржуваної ухвали строки притягнення останньої до відповідальності не сплинули є слушними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років, а в разі вчинення особливо тяжкого злочину - 15 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні до 30 червня 2006 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, яке полягає в умисному невиконанні рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2012 року (що набрало чинності 23 вересня 2012 року).

При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України, до тяжких злочинів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Відповідно до правової позиції ВП ВС від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20 (провадження № 13-26кс22), у разі вчинення особою в межах передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку нового злочину, строк давності переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину, тобто диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок.

Отже, після вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, минуло 15 років, разом з тим, оскільки перебіг давності перервався, оскільки ОСОБА_11 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, обчислення давності в цьому разі має починатись з дня вчинення останнього злочину, яке полягає в умисному невиконанні рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2012 року (що набрало чинності 23 вересня 2012 року).

Тобто, ОСОБА_11 вчинив новий злочин в період перебігу строку, передбаченого ст. 49 КК України, що спричиняє відповідні правові наслідки у виді переривання строку і його відраховування з моменту вчинення нового злочину.

Що стосується строків перебігу давності за ч. 3 ст. 382 КК України, який є триваючим кримінальним правопорушенням, слід вказати наступне.

Варто зазначити, що ст. 49 КК України не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні строк давності кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України слід відраховувати з моменту закінчення виконавчого провадження, тобто після завершення передбаченої законом процедури примусового виконання судового рішення, з метою уникнення ситуації коли особу можна було б притягнути до кримінальної відповідальності протягом невизначеного періоду часу.

Це обумовлює необхідність вирішення питання про притягнення винного до відповідальності протягом встановленого ст. 49 КК України строку давності за відповідний злочин.

Такий підхід повністю узгоджується із принципом правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права і на якому ґрунтуються інші законодавчі положення. Так, чинним законодавством з урахуванням цього принципу передбачені строки позовної давності (строки звернення до суду), строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, строки накладення адміністративних стягнень (які стосовно триваючих правопорушень відраховуються з дня їх виявлення) тощо.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що перебіг давності перервався вдруге коли ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000005 від 16.05.2018 року було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 212 КК України, вчиненого в період часу з початку 2014 року по кінець 2017 року є безпідставними з огляду на те, що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, отже в порядку ч. 3 ст. 49 КК України не перериває перебіг давності кримінального правопорушення.

За наведених обставин, висновки суду першої інстанції щодо застосування положень ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 382 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, є передчасними.

Враховуючи наведене, місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, ухвала відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також у урахуванням наведених вимог закону ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого Міністерства оборони України та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2024 року щодо ОСОБА_11 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя