Номер провадження: 11-сс/813/1193/25
Справа № 946/3466/25 1-кс/946/989/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 05.05.2025/06.05.2025 року, яка була зареєстрована Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області 07.05.2025 року №3241-25.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що відомості стосовно вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також двома поліцейськими з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області злочину катування, нанесення тілесних ушкоджень проти ОСОБА_5 , її сина ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , які є тотожними обставинами, викладеними у заяві ОСОБА_5 від 05.05.2025 року, вже вносились до ЄРДР за №0000002 від 14.01.2022 року на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду від 06.01.2022 (справа № 946/26/22), підслідність якого визначена за Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити її скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_5 вказує, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні її скарги на бездіяльність слідчого та прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінальних правопорушень за ст.127 КК України щодо її катування, а також сина та невістки.

Також ОСОБА_5 посилається на наступне: слідчий суддя приховав від реєстрації злочин катування, вчинений в тому числі поліцейськими; не витребував та не досліджував документи; не дотримався положень ст.ст.3, 6 Конвенції про захист прав людини; слідчий суддя не врахував, що до ЄРДР ніколи не вносилися відомості щодо злочину її катування, сина та невістки, а тому протиправно проігнорував вимоги ст.127 КК України, ст.214 КПК України та ст.3 Конвенції про захист прав людини.

До початку апеляційного розгляду, ОСОБА_5 подані доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначила додаткове обґрунтування вимог скарги, які по суті фактично аналогічні первинній скарзі.

Відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено без участі прокурора та заявниці ОСОБА_5 , оскільки будучи повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання останні не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

При цьому, інформація, викладена в такій заяві має бути предметом перевірки у кримінально-процесуальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. При цьому обставинами, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, є ніщо інше, як ознаки кримінального правопорушення та ознаки складу такого правопорушення.

На переконання апеляційного суду, для початку досудового розслідування достатньою є мінімально необхідна кількість таких ознак: суспільна небезпечність і протиправність (ознаки правопорушення) та об`єкт і об`єктивна сторона (ознаки складу правопорушення). Разом з тим, відомостями про кримінальне правопорушення можна вважати інформацію про подію, яка може бути предметом кримінально-правової оцінки або про діяння, яке виглядає як суспільно-небезпечне і протиправне.

При цьому, в даному випадку слід враховувати положення ст.214 КПК, якими встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР у визначені строки.

Із наданих апеляційному суду матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги доказів встановлено наступне.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 05.05.2025/06.05.2025 року, яка була зареєстрована Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області 07.05.2025 року №3241-25.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що відомості стосовно вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також двома поліцейськими з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області злочину катування, нанесення тілесних ушкоджень проти ОСОБА_5 , її сина ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , які є тотожними обставинами, викладеними у заяві ОСОБА_5 від 05.05.2025 року, вже вносились до ЄРДР за № 0000002 від 14.01.2022 року на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду від 06.01.2022 (справа № 946/26/22), підслідність якого визначена за Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві.

Також слідчий суддя зазначив, що 22.03.2017 року до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_9 про те, що 21.03.2017 року на Кислицкому острові ОСОБА_7 наніс йому та ОСОБА_5 тілесні ушкодження, на підставі якої Ізмаїльським ВП ГУНП в Одеській області відомості до ЄРДР внесені 22.03.2017 року за № 0000761 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки доводи скаржниці про існування факту бездіяльності Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 05.05.2025 року, слідчий суддя визнав необґрунтованими та безпідставними.

Однак, із вказаними висновками слідчого судді, колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

В матеріалах судового провадження відсутні докази на підтвердження факту внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_5 про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, за подій описаних в її заяві про злочин, за фактом катування.

Із матеріалів судової справи вбачається, що 01.01.2022 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 подавали керівнику Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області заяву про внесення відомостей до ЄРСР щодо вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та іншими членами злочинної організації злочинів, передбачених ч.3 ст.206, ч.2 ст.127, ч.2 ст.129, ч.4 ст.187, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365 КК України та просили розпочати досудове розслідування (а.с.68-72).

Тобто, у вказаній заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_9 повідомили зокрема про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, за подій 21.03.2017 року за участю вищевказаних осіб.

Однак, спочатку прокуратурою відомості до ЄРДР за заявою від 01.01.2022 року внесено не було, та вказану бездіяльність уповноважених осіб Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 оскаржила в порядку ст.303 КПК.

06.01.2022 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області частково задоволено скаргу ОСОБА_5 , та зобов`язано уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 01.01.2022 року (про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.206, ч.2 ст.127, ч.2 ст.129, ч.4 ст.187, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365 КК України) (справа №946/26/22, провадження №1-кс/946/81/22) (а.с.71-76).

14.01.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.01.2022 року внесено відомості до ЄРДР кримінальне провадження №0000002 за заявою ОСОБА_5 за фактом можливого зловживання службовими особами Ізмаїльської місцевої прокуратури та місцевої поліції службовим становищем в інтересах третіх осіб, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.364 КК України (а.с.78).

Таким чином слід констатувати, що хоча 01.01.2022 року, ОСОБА_5 і подавала заяву про вчинення, між іншим, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, за якою ухвалою слідчого судді від 06.01.2022 року було зобов`язано уповноваженого прокурора внести відомості до ЄРДР, однак фактично відомості за цією заявою ОСОБА_5 за фактом катування внесено не було, оскільки до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000002 відомості внесені лише за ч.1 ст.364 КК України.

Інших відомостей про внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст.127 КК України за заявою ОСОБА_5 , матеріали судового провадження не містять.

Таким чином, висновки слідчого судді в оскарженій ухвалі про те, що відомості за фактом катування ОСОБА_5 , її сина ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , за тотожними обставинами, ніби вже вносились до ЄРДР за №0000002 від 14.01.2022 року, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Окрім цього, посилання в оскарженій ухвалі на те, що 22.03.2017 року до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_9 про те, що 21.03.2017 року на Кислицкому острові ОСОБА_7 наніс йому та ОСОБА_5 тілесні ушкодження, на підставі якої Ізмаїльським ВП ГУНП в Одеській області відомості до ЄРДР внесені 22.03.2017 року за № 0000761, за ч.1 ст.125 КК України, також не свідчить про реєстрацію відомостей за фактом можливого скоєння іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, повідомленого ОСОБА_5 у своїй заяві від 01.01.2022 року.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що з листа-відповіді Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області за вих.№59-3247ВИХ-25 від 08.05.2025 року, вбачається, що прокуратурою повідомлено, що до ЄРДР неодноразово вносились відомості за №0000497 від 07.12.2021 року за ч.4 ст.358 КК України, №0000048 від 25.11.2021 року за ч.4 ст.358 КК України, №0000036 від 12.10.2021 року за ч.1 ст.364 КК України, №0000353 від 07.09.2021 року за ч.1 ст.358 КК України, №0000002 від 14.01.2022 року за ч.1 ст.364 КК України, №0000037 від 20.09.2023 року за ч.1 ст.364 КК України за численними заявами ОСОБА_5 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, що стосуються одних і тих же фактів щодо використання, на думку заявниці, підроблених документів на паром «Кислицький», прокурорами, слідчими поліції, суддями, а також щодо можливого зловживання службовими особами службовим становищем в інтересах третіх осіб, у тому числі щодо фактів спричинення їй та її родичам тілесних ушкоджень, тому прокурором повідомлено, що підстав для повторної перевірки фактів за заявою ОСОБА_5 , що надійшла до прокуратури 07.05.2025 року №3241-25 не встановлено.

Таким чином, із вказаного листа-відповіді прокурора також не вбачається підтвердження внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, за фактом можливого катування.

За наведених обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи ОСОБА_5 , що раніше до ЄРДР відомості за фактом катування щодо неї, її сина ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , не вносилися, тому ОСОБА_5 обґрунтовано повторно подала заяву про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

Зазначивши вказані обставини у заяві про вчинення кримінального правопорушення та долучивши до неї підтвердження щодо обставин викладених у ній, ОСОБА_5 подана заява від 05.05.2025/06.05.2025 року до Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, яка була зареєстрована 07.05.2025 року №3241-25 (а.с.63-64).

Крім того, у заяві ОСОБА_5 викладено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

Враховуючи те, що в заяві ОСОБА_5 від 05.05.2025/06.05.2025 року та долучених до неї документах наявна інформація щодо обставин, які можуть свідчити про можливий факт існування події кримінального правопорушення, яким неможливо надати остаточну правову оцінку без їх детальної перевірки в процесуальному порядку, колегія суддів вважає, що зазначених у заяві відомостях достатньо для внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст.127 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування по такій заяві абсолютно не означає, що воно матиме результатом притягнення певної особи до кримінальної відповідальності з усіма наслідками, що витікають із цього, оскільки під час процесуальної перевірки може бути не встановлено складу злочину, що слугуватиме підставою для закриття кримінального провадження в порядку ст. 284 КПК України.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ст.127 КК України (за фактом катування) вже вносилися правоохоронними органами до ЄРДР, що свідчить про необґрунтованість ухвали, оскільки висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам провадження, що є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно вимог п.2 ч.1 ст.409 КПК України, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачено що, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, із постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення скарги.

Одночасно, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 в частині визнання бездіяльності та зобов`язання уповноваженого слідчого Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості за фактом знищення посадовими особами Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області матеріалів кримінального провадження за фактом катування ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.127 КК України (за фактом катування), які як стверджує ОСОБА_5 та встановлено судом, не були внесені до ЄРДР, що вочевидь унеможливлювало знищення таких матеріалів кримінального провадження, з огляду на їх фактичну відсутність.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 303, 306, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 413, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 05.05.2025/06.05.2025 року, яка була зареєстрована Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області 07.05.2025 року №3241-25, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженого прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за її заявою від 05.05.2025/06.05.2025 року, яка була зареєстрована Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області 07.05.2025 року №3241-25.

Зобов`язати уповноважених осіб Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_5 від 05.05.2025/06.05.2025 року, яка була зареєстрована Ізмаїльською окружною прокуратурою Одеської області 07.05.2025 року №3241-25, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, за фактом катування ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та розпочати досудове розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4