Справа № 180/348/24
У Х В А Л А

10 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_1 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 14.01.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сусуман Магаданської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сєверодонецьк Луганської області, громадянина України, розлученого, судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу перебуває вищезазначене кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , стосовно яких застосований запобіжний захід у виді триманні під вартою.

09 червня 2025 року до суду надійшли клопотання прокурора ОСОБА_1 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про наявність ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу і які на теперішній час не зменшилися, а саме передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на свідків, а також вчинення ними інших кримінальних правопорушень.

Прокурор в судовому засіданні підтримала подані нею клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених з підстав, викладених у них та вважала, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора, зазначив, що клопотання прокурора обґрунтовано лише тяжкістю покарання, яке не може бути єдиною підставою для тримання під вартою. Зазначив, що його підзахисний тривалий час перебуває під вартою. Вважав, що запобіжний захід ОСОБА_3 можливо змінити на домашній арешт за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, зазначив про відсутність доказів на підтвердження його вини у вчиненні кримінальних правопорушень. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора, зазначив, що його підзахисний тривалий час перебуває під вартою, прокурором не доведені ризики вчинення іншого кримінального правопорушення, та переховування від суду. Також зазначив, що прокурором не доведений ризик впливу на свідків, оскільки подано клопотання про встановлення місцезнаходження свідків. Просив змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт з носінням електронного браслету.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року строк тримання під вартою обвинуваченим продовжений до 19 червня 2025 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінального провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються; вік та стан здоров`я обвинувачених; міцність їх соціальних зв`язків; наявність постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей.

Так, ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання, не одружений, неповнолітніх дітей не має, утриманців не має, є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких злочинів.

ОСОБА_4 зареєстрованого місця проживання не має, не одружений, неповнолітніх дітей не має, утриманців не має, є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких злочинів.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України та особливо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 187 КК України, покарання за яке передбачено від 8 до 15 років позбавлення волі, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, за яке передбачене покарання від 7 до 12 років позбавлення волі, що в сукупності з вищенаведеними обставинами, характеризуючими обвинувачених, вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і осіб, які обвинувачуються у його вчиненні.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємих їм злочинів наведені прокурором у своїх клопотаннях із посиланням на відповідні матеріали досудового розслідування.

При цьому суд, виходить з того, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

У своїх клопотаннях прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики переховування обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від суду, вчинення ними інших кримінальних правопорушень, а також ризик незаконного впливу ними на свідків, і саме ці ризики були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

В обґрунтування наявності ризику переховування обвинувачених від суду прокурор зазначає, що обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, не мають міцних соціальних зв`язків, раніше судимі за вчинення аналогічних злочинів. Ці обставини можуть свідчити про наявність ризику переховування обвинувачених від суду та відбування покарання у разі визнання їх винуватими.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В обґрунтування ризику незаконного впливу з боку обвинувачених на свідків зазначено, що обвинувачені особисто знайомі зі свідками вчиненого кримінального правопорушення.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів та їх дослідження.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинувачених на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Ризик вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення прокурором обґрунтований тим, що вони раніше судимі за вчинення умисних злочинів та знову обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про їх схильність до злочинної діяльності.

Відомості про притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності вказують на кримінальну спрямованість поведінки обвинувачених та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Серйозність покарання є вагомою обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Харченко проти України», відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.

Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, яке їм інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які є реальними, а саме ризики переховування, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених строком на 60 днів без визначення застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.

При цьому суд враховує і той факт, що в Україні оголошено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні здійснюється судовий розгляд, свідки не допитані, письмові докази не досліджені, обвинувачені не допитані.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 376, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 серпня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 серпня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення обвинувачених.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої ін станції.

Суддя ОСОБА_1