Справа № 953/7468/25
Провадження № 1-кп/953/895/25
В И Р О К
24 липня 2025 року м. Харків
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харків, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не є військовослужбовцем, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працевлаштований, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,
вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 15.07.2025 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, судом застосоване покарання у виді громадських робіт строком 200 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2025 приблизно о 12 годині 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Харків, вул. Соборності, буд. 277 разом із співмешканкою ОСОБА_4 та знайомою ОСОБА_5 , де у нього на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт з ОСОБА_4 .

Діючи з прямим умислом, спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , перебуваючи у положенні стоячи обличчям до обличчя до ОСОБА_4 , схопив її обома руками за волосся і потягнув вниз та нагнувся і вкусив останню в область шиї ззаду, після чого ОСОБА_4 присіла на стілець, який стояв поруч. Потім ОСОБА_3 підійшов та присів перед ОСОБА_4 , схопив обома руками її праву ногу в області передньої частини бедра та вкусив зазначену ділянку тіла. Остання почала підводитись при цьому ОСОБА_3 схопив своєю правою рукою за ліве плече потерпілої та стиснув рукою.

Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-1076/2025 від 08.07.2025 спричинено наступні тілесні ушкодження: синці в проекції лівого плечового суглобу по його передній поверхні та на передній поверхні правого стегна; садна по задній поверхні шиї, що згідно з п. п. 2.3.2, «Б» 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності у спрощеному проваджені. ОСОБА_3 , захисником якого є адвокат ОСОБА_6 , беззаперечно визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку. Обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_7 ознайомлені з обмеженням права на апеляційне оскарження. Зважаючи на викладене, суд, за клопотанням прокурора ОСОБА_8 в порядку ч.1 ст.302 КПК України, вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України, тобто спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст. 89 КК України є не судимим. Належних висновків не зробив, 15.07.2025 Салтівським районним судом м. Харкова визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, судом застосоване покарання у виді громадських робіт строком 200 годин. На обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

Зазначені обставини свідчать про небажання обвинуваченого дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві норм та правил поведінки, у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт в максимальному розмірі, що передбачений санкцією ч.1 ст.125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо працевлаштування обвинуваченого, наявності в останнього офіційних джерел отримання доходів, що виключає можливість застосування інших видів покарання, передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення у цьому провадженні мало місце 05.07.2025, тобто до постановлення вироку Салтівським районним судом м. Харкова від 15.07.2025. Попередній вирок від 15.07.2025 не набрав законної сили на момент ухвалення цього вироку.

При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів) (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17)

Отже, при призначенні покарання ОСОБА_3 необхідно застосувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та призначити останньому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням покарань, призначеного вказаним попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Положеннями ч. 1 ст. 70 КК України встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В силу ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.

Зважаючи на те, що за цим вироком та вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 15.07.2025 обвинуваченому ОСОБА_3 призначені однакові за видом і розміром покарання у максимальних межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, то суд дійшов висновку, що остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень необхідно призначити шляхом поглинення.

Саме таке покарання буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покарання за вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 15.07.2025 остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Попередити ОСОБА_3 , що у разі ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських настає відповідальність за ч.2 ст.389 КК України, яка передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та ст.382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя: ОСОБА_1