Справа № 484/4068/24
Провадження № 1-кс/484/296/25
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого

про закриття кримінального провадження

28 квітня 2024 року м. Первомайськ

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , подану його представницею адвокатом ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 07.03.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000027 від 10.06.2024 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

у відсутність особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_4 , слідчого та прокурора, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2025 року представник малолітнього потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 07.03.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000027 від 10.06.2024 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, мотивуючи тим, що слідчий, закриваючи кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, зокрема, його суб`єктивної сторони, яка характеризується систематичністю, не дослідив всіх фактів, викладених у заяві про кримінальне правопорушення, не надав правової оцінки наданим доказам, не з`ясував та не проаналізував всіх обставин справи. Досудове розслідування проведено не в повному обсязі, однобічно і не об`єктивно. Вказує на те, що слідчий не витребував усіх необхідних доказів, зокрема висновку судово-психологічної комплексної колегіальної експертизи ОНДІСЕ № 21-7237, відеозаписів експертного дослідження, на яких діти прямо вказують на осіб, які вчиняли відносно них домашнє насильство; не з`ясував причини зміни показань малолітніх потерпілих в присутності представника органу опіки і піклування; не допитав батька дітей - ОСОБА_6 , який повідомив про злочин; не визнавав прав ОСОБА_6 як потерпілого та законного представника малолітніх потерпілих в наданому кримінальному провадженні; залишав без розгляду клопотання ОСОБА_6 ; неправомірно залучив у якості законного представника потерпілих працівника Управління у справах дітей; упереджено ставився до батька дітей; не врахував наявного конфлікту інтересів, оскільки щодо слідчого здійснюється досудове розслідування за заявою батька дітей ОСОБА_6 . Представник потерпілого зазначає, що у постанові наведені взаємовиключні висновки, вона не ґрунтується на вимогах закону, фактичних обставинах та матеріалах кримінального провадження, а тому має бути скасована.

Також представник потерпілого ОСОБА_4 стверджує у скарзі, що слідчий не звернув уваги на те, що домашнє насильство відбулося «щодо нього ОСОБА_6 , ва саме відчуження як батька від його малолітніх дітей, «що є домашнім психологічним насильством», «а наслідки відчуження вважаються рівнозначними насильству сексуального характеру» /сторінки 10, 11, 12 скарги/, хоча скарга подана не ОСОБА_6 , та не в його інтересах. Мотиви таких тверджень саме у скарзі ОСОБА_3 не наведені.

Також у скарзі вказується на те, що слідчий ОСОБА_5 , з метою штучного впливу на досудове розслідування обмежився розслідуванням лише тих обставин кримінального провадження, які були йому «вигідні» /сторінка 7 скарги/. Також зазначено, що визнана законним представником малолітнього потерпілого працівниця Управління у справах дітей ОСОБА_7 «є упередженою». При цьому у скарзі не наведено обґрунтування таких тверджень, не зазначено, в чому ж полягає «вигода» слідчого, і в чому виявляється «упередженість» законного представника малолітнього потерпілого.

Представник потерпілого зазначає, що суперечливість висновків слідчого полягає в тому, що у постанові слідчий зазначив про відсутність задокументованих випадків вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_6 домашнього насильства, втому числі і по відношенню до малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_10 і одночасно вказує про направлення матеріалів для вирішення питання про притягнення винних до адміністративної відповідальності, що на думку особи, яка подала скаргу, вказує на систематичність домашнього насильства, а відповідно, і на наявність складу злочину.

Вважає, що за таких обставин слідчим допущено порушення ч.2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та не досліджено всіх доказів. З винесеною слідчим постановою про закриття кримінального провадження не згодна, вважає, що вона незаконна та необґрунтована, прийнята передчасно без всебічного, повного об`єктивного дослідження обставин та без належного обґрунтування, а тому підлягає скасуванню.

Також стверджує, що не пропустила строку звернення до суду з наданою скаргою, оскільки дізналася про неї лише 13.03.2025 року.

В судове засідання представник малолітнього потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 неодноразово не з`являлася.

Вперше скаргу було призначено до розгляду на 28.03.2025 року, однак судовий розгляд було відкладено на 08.04.2025 року через відсутність в розпорядженні слідчого судді матеріалів кримінального провадження.

08.04.2025 року представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні під час розгляду скарги заявила відвід слідчому судді ОСОБА_1 , а тому справу було знято з розгляду та передано до канцелярії для передачі заяви про відвід іншому судді.

Після відмови у задоволенні заяви про відвід слідчому судді справу було повернуто і вдруге призначено до розгляду на 17.04.2025 року. Ухвалою від 14.04.2025 року постановлено провести розгляд скарги за участю особи, яка її подала адвоката ОСОБА_4 - в режимі відеоконференції, однак 17.04.2025 року розгляд скарги відкладено на 22.04.2025 року за клопотанням адвоката ОСОБА_4 та у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1 в нарадчій кімнаті в іншій справі. Ухвалою від 18.04.2025 року вирішено провести розгляд скарги за участю особи, яка її подала, в режимі відеоконференції, однак 22.04.2025 року розгляд скарги було відкладено на 28.04.2025 року через хворобу особи, яка її подала представника потерпілого ОСОБА_4 на підставі її заяви, яка в подальшому не була підтверджена жодними належними документами.

В подальшому від представника потерпілого ОСОБА_4 заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надходило; причини своєї неявки вона суду не повідомила.

Прокурор процесуальний керівник в наданому кримінальному провадженні, а також старший слідчий СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , постанова якого оскаржується, в судове засідання не з`явилися.

Від слідчого надійшли письмові пояснення на скаргу, в якій він просив визнати її необґрунтованою та відмовити в її задоволенні.

Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд вважає, що явка до суду є правом, а не обов`язком особи, яка подала скаргу. Кожна особа користується своїми правами на власний розсуд. Враховуючи наведене, а також те, що в розпорядженні слідчого судді наявні матеріали кримінального провадження, які дозволяють перевірити обґрунтованість скарги, суд вважає за необхідне розглянути скаргу по суті у відсутність особи, яка її подала, а також у відсутність слідчого і прокурора.

Крім того, в день розгляду скарги 28.04.2025 року, безпосередньо перед розглядом наданої скарги, від адвоката ОСОБА_11 надійшло клопотання про проведення дистанційного судового засідання в режимі відеоконференції, до якого додано ордер від 27.04.2025 року на представництво інтересів малолітнього ОСОБА_3 . Таке клопотання залишене без розгляду, оскільки по-перше, воно подане з порушенням встановлених КПК України строків, безпосередньо перед самим судовим засіданням, що унеможливило його своєчасне вирішення через зайнятість судді в розгляді іншої справи. Наведений факт свідчить про ознаки зловживання правом з боку представника ОСОБА_3 . По-друге, відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України скарга розглядається за участю особи, яка її подала, її представника, законного представника, захисника. Надана скарга подана ОСОБА_4 представником потерпілого ОСОБА_3 , однак у клопотанні не наведені підстави для участі ОСОБА_11 в розгляді скарги, поданої ОСОБА_4 . Крім того, в доданому до клопотання ордері зазначено, що він виданий 27.04.2025 року для представлення ОСОБА_3 в Первомайському міськрайонному суді. Оскільки фактично кримінальне провадження № 0000027 закрите оскаржуваною постановою слідчого від 07.03.2025 року, яка поки що не скасована, повноваження адвоката ОСОБА_11 як представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 в наданому кримінальному провадженні не підтверджені. Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України вона не входить до кола осіб, з участю яких розглядається скарга.

Крім того, в день розгляду скарги, до початку судового засідання через систему «Електронний суд» від адвоката ОСОБА_4 надійшли клопотання про дослідження відеозаписів експертного дослідження з малолітніми ОСОБА_10 і ОСОБА_3 , які були здійснені під час судово-психологічної комплексної колегіальної експертизи ОНДІСЕ № 21-7237, а також про допит свідка і потерпілого ОСОБА_6 батька потерпілих. Клопотання мотивовані тим, що про дослідження вказаних доказів були заявлені клопотання під час досудового розслідування, однак вони були проігноровані слідчим, у зв`язку з чим слідчий не зміг повно та всебічно встановити всі обставини справи.

На думку слідчого судді вказані клопотання не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі розгляду наданої скарги. Учасники кримінального провадження протягом досудового розслідування мають право заявляти клопотання, в тому числі і про дослідження доказів, які вирішуються в порядку ст. 220 КПК України. Дії, рішення чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування могли бути оскаржені в порядку ст. 303 КПК України.

Також 28.04.2025 року від представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 надійшли додаткові письмові пояснення, які вона просила врахувати під час розгляду скарги, а також заява, яка містить заперечення на пояснення слідчого.

В розпорядження слідчого судді надані матеріали кримінального провадження № 0000027 від 10.06.2024 року.

Слідчий суддя вважає, що скарга подана в межах встановленого статтею 304 КПК України строку, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що оскаржувану постанову представник потерпілого отримав 13.03.2025 року, тобто саме цього дня він дізнався про закриття кримінального провадження. Скаргу подано в межах строку, встановленого законом.

Ознайомившись з доводами скарги, а також з доводами слідчого у поданих запереченнях, із аргументами представника потерпілого, викладеними в додатково поданих нею заявах, дослідивши додані до скарги документи, а також матеріали кримінального провадження № 0000027, суд приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження № 0000027 розпочате 10.06.2024 року на підставі заяви ОСОБА_6 за правовою кваліфікацією за ст. 126-1 КК України за фактом можливого вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а.с.1 матеріалів кримінального провадження (далі КП)/.

Інформацію до ЄРДР внесено відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.06.2024 року /т.1 а.с.4 КП/ на підставі заяви ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення від 28.05.2024 року /т.1 а.с.7 КП/, в якій він зазначив, що подає таку заяву в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_10 як їх законний представник. У заяві ОСОБА_6 повідомив про те, що у консультативному висновку експерта №3 зазначено про факти систематичного, впродовж кількох років вчинення матір`ю дітей ОСОБА_8 та їх вітчимом ОСОБА_9 протиправних дій по відношенню до дітей, зокрема фізичного та психологічного насильства. При цьому ОСОБА_6 зазначає саме про психологічне насильство щодо дітей, яке виявилося зокрема і в їх відчуженні від батька. Щодо будь якого насильства відносно себе, як фізичного, так і психологічного, ОСОБА_6 у своїй заяві про кримінальне правопорушення не повідомляє. Не йдеться про наявність інформації про вчинення насильства щодо ОСОБА_6 і в зазначеній вище ухвалі слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження № 0000027 від 10.06.2024 року вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 07.03.2025 року надане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та інше. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого. Порядок збирання доказів визначений ст. 93 КПК України. Оцінка слідчим доказів відповідно до ст. 94 КПК України повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження; керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК.

Такі засади кримінального провадження та вимоги КПК України при винесенні оскаржуваної постанови слідчим виконані в повній мірі.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що воно проведено ретельно, повно і в цілому було ефективним. Були зібрані і досліджені всі виявлені докази, встановлені і допитані особи, що, які могли мати інформацію щодо розслідуваних подій; проведені всі необхідні дослідження. З тексту постанови вбачається, що вона достатньо мотивована, в ній проведено аналіз і надано оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності та в співставленні з нормами законодавства з точки зору кримінального права. Висновки слідчого за результатами оцінки доказів відповідають дійсному змісту доказів в їх сукупності. Слідчим зроблені відповідні висновки про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.

З матеріалів кримінального провадження та з тексту оскаржуваної постанови /т.2 КП а.с.190-194/ вбачається, що слідчим під час досудового розслідування на підставі повідомленої у заяві про вчинення кримінального правопорушення інформації виокремлено певні факти, які формально містили ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України. Саме такі факти ним розслідувались. При цьому слідчим застосовувалась належна процедура, вчинялись необхідні слідчі (розшукові) дії, а встановлені на підставі здобутих доказів обставини співставлялись зі складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. В оскаржуваній постанові слідчий навів ретельний аналіз отриманих доказів, послався на прийняті ним процесуальні рішення і зіставивши встановлені ним фактичні обставини, дійшов вірного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України через відсутність систематичності діянь певної особи.

При цьому суд вважає таким, що не заслуговує на увагу і не могло вплинути на прийняття об`єктивного рішення слідчим твердження представника потерпілого про те, що слідчий не взяв до уваги надані заявником висновки експертів та відеозаписи розмов експертів з дітьми під час проведення експертиз. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим в межах наданого кримінального провадження була призначена судово-психологічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання, що мали значення для з`ясування важливих в наданому провадженні обставин. Після отримання висновку експерта слідчий ретельно його вивчив і правомірно поклав в основу свого рішення.

Також необґрунтованим є твердження представника потерпілого про упередженість слідчого, який начебто прийняв «вигідне» йому рішення. Таке твердження є припущенням і суб`єктивною думкою представника потерпілого, не ґрунтується на фактах. Жодної зацікавленості слідчого у закритті наданого кримінального провадження слідчим суддею не встановлено. Не може свідчити про упередженість і наявність кримінального провадження щодо слідчого, розпочатого за заявою того ж ОСОБА_6 . Така обставина свідчить лише про тиск на слідчого з боку заявника, бажання усунути його від розслідування. В даному ж випадку, навіть перебуваючи під тиском заявника, слідчий зберіг об`єктивність і прийняв справедливе рішення, яке відповідає вимогам закону, а не бажанням заявника. Адже за відсутності складу кримінального правопорушення кримінальне провадження неможливе.

Безпідставним є посилання на те, що на момент закриття кримінального провадження слідчими суддями не були вирішені всі скарги в наданому кримінальному провадженні, адже в разі прийняття слідчими суддями рішень, які б могли вплинути на подальший хід досудового розслідування, постанова про закриття кримінального провадження могла бути скасована з таких підстав. На момент вирішення наданої скарги таких обставин не встановлено.

Також не ґрунтується на законі твердження скарги про взаємовиключність висновків слідчого, адже встановлення певних фактів домашнього насильства не обов`язково свідчить про наявність складу кримінального правопорушення. Такий склад наявний лише в разі систематичності вчинення домашнього насильства, а саме систематичності і не було встановлено під час досудового розслідування.

Твердження скарги щодо вчинення домашнього насильства щодо батька дітей заявника ОСОБА_6 взагалі виходить за межі скарги, поданої в інтересах малолітнього ОСОБА_10 , а тому судом відкидається як неналежне в даному випадку.

Інші доводи скарги, які стосуються не вирішення клопотань слідчим, не дослідження ним певних доказів, не допиту певних осіб, могли бути і були окремим предметом розгляду інших скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого і прокурора в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин скарга є необґрунтованою. Наведені в ній мотиви ґрунтуються на невірному трактуванні закону, містять поверхову суб`єктивну оцінку проведених слідчих дій, зібраних доказів, здебільшого є надуманими, а слідчі дії, які представник потерпілого вважав за необхідне провести, не могли вплинути на результати досудового розслідування з наведених вище підстав.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави для визнання незаконною і скасування оскаржуваної постанови, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7-9, 38, 91-94, 110, 284, 303, 306, 307, 309, 370, 371, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги представниці малолітнього потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 07.03.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000027 від 10.06.2024 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Ухвала відповідно до ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2,3 ст. 395 КПК України може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення її повного тексту як така, що постановлена з викликом всіх осіб, що мають приймати участь у справі відповідно до ст. 306 КПК України.

Повний текст ухвали буде оголошений 02.05.2025 року о 11.40 годині.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: