Справа № 710/4/25
Провадження № 1-кп/710/73/25
УХВАЛА

21.07.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор Шполянського відділу Звенигордської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

представник потерпілого ОСОБА_6

провівши в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області в залі суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 03.12.2024 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 03.12.2024 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 22.01.2025 за цим провадженням було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справа до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, посилаючись на невідповідність його нормам КПК України, а саме: Невідповідність обвинувального акту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України (виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікацію кримінального правопорушення) Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості, зокрема про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті від 06.01.2024 (вказана дата не корелюється з датою повідомлення про підозру, вона є значно раніше, а отже не відповідає дійсності зазначені недоліки будуть описані за текстом нижче) зазначається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , в період з 29.11.2024 по 03.12.2024, більш точний час не встановлено, на полі, в адміністративних межах с. Журавка, Шполянської ОТГ, Звенигородського району, Черкаської області, за межами населеного пункту, в напрямку недіючої тракторної бригади, шляхом вільного доступу, таємно, за допомогою не встановленого знаряддя, демонтував 4 бетонні опори лінії електропередач марки СВ-105-3,6, які перебувають на балансі Шполянської філії відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», балансова вартість яких становить 9 270 гривень 40 копійок, після чого за допомогою трактора перемістив їх до свого місця проживання на вул. Туріянська, 84, с. Журавка, Звенигородського району, Черкаської області та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, заподіявши Шполянській філії відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» матеріальну шкоду на вказану суму. Однак, повідомляємо Шановний Суд, що такий виклад фактичних обставин є недопустимим, зважаючи на те, що в ході розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування не було встановлено та, відповідно, не викладено в обвинувальному акті всіх притаманних ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України. По-перше, слід дослідити саме смислове навантаження поняття «фактичні обставини кримінального провадження». Так, фактичні обставини кримінального провадження, що встановлюються судом першої інстанції під час судового розгляду, представляють собою сукупність фактичних даних, що характеризують обставини діяння, яке є предметом судового розгляду, зокрема ті дані, які стали приводом і підставами початку досудового розслідування (обставини кримінальної події: місце, час, спосіб, знаряддя і засоби, обстановка вчинення злочину тощо), а також систему доказів, наданих суду та досліджених ним на підтвердження наявності чи відсутності таких обставин. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанови ККС ВС у справі № 295/12923/19 (провадження № 51-207км21), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України) по суті є консистенцією усього обвинувального акта. Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист. Крім того, згідно з висновком, викладеним в ухвалі про повернення обвинувального акту Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.10.2016 у справі №473/2961/16-к, в обвинувальному акті правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю й частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання об`єктивної сторони. У досліджуваному обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_4 органом досудового розслідування зазначено наступне: « ОСОБА_4 , в період з 29.11.2024 по 03.12.2024, більш точний час не встановлено, на полі, в адміністративних межах с. Журавка, Шполянської ОТГ, Звенигородського району, Черкаської області, за межами населеного пункту, в напрямку недіючої тракторної бригади…… за допомогою не встановленого знаряддя…… за допомогою трактора». Вказане викликає безліч питань та беззаперечно піддає сумніву безпосередньо наявність об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, в діях ОСОБА_4 , оскільки ані дата, ані час, ані місце, ані знаряддя вчинення кримінального правопорушення в ході досудового розслідування встановлені не були. Крім того, навіть не вказані ідентифікуючі ознаки трактору як засобу вчинення злочину, який на думку слідчого та прокурора використовувався для транспортування предмету злочину. Відтак можна сміливо говорити про те, що не встановлення всіх ознак об`єктивної сторони складу злочину, а відтак і її фактична недоведеність, говорить про відсутність складу злочину взагалі. Крім того, такі обставини мають істотне значення для правильного розгляду справи й підлягали обов`язковому зазначенню в обвинувальному акті, адже прямо впливають на визначення ступеню вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Однак вказане було проігноровано слідчим при складенні обвинувального акту та прокурором при його затвердженні, що свідчить про умисел сторони обвинувачення заздалегідь сформувати у Суду уявлення про ОСОБА_4 , нібито його вина доведена у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З цього приводу доцільно зазначити, що презумпція невинуватості забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (рішення ЄСПЛ у справі «Minelli v. Switzerland»). ЄСПЛ чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справах «Bohmer v. Germany», «Nestak v. Slovakia»). Зважаючи на вказану позицію ЄСПЛ можна зробити висновок, що у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_4 обвинувальний акт містить формулювання, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону у зв`язку із порушенням презумпції невинуватості. Також, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). ЄСПЛ зазначає, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії»; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії»). Таким чином, обвинувальний акт складено із порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме виклад фактичних обставин кримінального правопорушення здійснено неповно й некоректно, у зв`язку із чим правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є незаконними та порушують презумпцію невинуватості. Невідповідність обвинувального акту п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України (розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням) та п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України (розмір витрат на залучення експерта) Відповідно до обвинувального акту від 06.01.2024 кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України, було завдано шкоду Шполянській філії відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», згідно довідки про балансову вартість, на суму 9270 гривень 40 копійок. Так, дійсно, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Однак не зрозуміло чому орган досудового розслідування при визначенні суми матеріальної шкоди взяв за основу лише балансову вартість та, більше того, не провів судово-товарознавчу експертизу на предмет встановлення залишкової ринкової вартості предметів вчинення злочину враховуючи те, що останні мали природний знос, механічні пошкодження та сліди використання. Крім того, з матеріалів кримінального провадження зовсім незрозуміло звідки взялася сума 9270 гривень 40 копійок, тобто якими критеріями, об`єктивними даними стосовно якісних характеристик майна на час вчинення злочину керувалася Шполянська філія відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», при визначенні матеріальної шкоди. Судячи з усього в органу досудового розслідування зовсім не було зацікавленості у проведенні повного, об`єктивного і неупередженого досудового розслідування, більше того, схоже на те, що потрібно було будь-яким чином вручити обвинувальний акт ОСОБА_4 та якомога скоріше направити до суду, через шо слідчий халатно, суб`єктивно прийняв до уваги лише довідку Шполянської філії ВСП «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», в якій були відсутні будь-які розрахунки спричиненої матеріальної шкоди та не спромігся витребувати додаткові документи та провести експертне дослідження, яке б дозволило вважати встановлену матеріальну шкоду від вчинення злочину, об`єктивною. Резюмуючи вищевикладене, можна сміливо стверджувати, що фактично об`єктивний розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в ході досудового розслідування встановлено не було. Вказане вкотре свідчить на користь недоведення винуватості ОСОБА_4 в інкримінуємому органом досудового розслідування останньому діянні. Невідповідність обвинувального акту п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України (дата та місце його складання) Аналізом тексту обвинувального акту встановлено, що останній затверджено 06.01.2024, в той час як повідомлення про підозру вручене 30.12.2024, а складено обвинувальний акт 06.01.2025. Вказане протирічить об`єктивній дійсності та взаємовиключає проведення слідчих та процесуальних дій у вказані дати. Вказане викликає ще певний ряд сумнівів щодо компетентності та професійності слідчого та прокурора. Такий абсурд, сумбур в діях, порушення норм процесуального права все це свідчить про халатність з боку органу досудового розслідування та порушення головних принципів кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника.

Прокурор зазначив, що дане клопотання задоволенню не підлягає, так як обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення немає.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання про повернення обвинувального акту прокурору не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

В ст. 291 КПК України зазначено чіткий перелік вимог, яким повинен відповідати обвинувальний акт.

Вказаною нормою законодавець встановив чіткі вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом першої інстанції прокурору, які розширеному тлумаченню не підлягають.

Його повернення передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Аналіз ст. 91 КПК України дає можливість зробити висновок, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, форма співучасті, якщо наявна, та інші обставини та факти, що стосуються вчиненого протиправного діяння, у тому числі розкривають причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та наслідками), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, втілюються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування визначається як інтелектуальний процес, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. І якщо відповідно до ст. 92-94 КПК України сторона обвинувачення, а саме слідчий та прокурор мають право як збирати, перевіряти та оцінювати докази, то суд має право лише оцінювати зібрані у кримінальному провадженні докази на підтвердження чи спростування обставин, що визначені у ст. 91 КПК України.

Оскільки доказова діяльність суду у кримінальному провадженні починається лише під час судового розгляду обвинувачення по суті та полягає лише в оцінці зібраних доказів, то під час підготовчого судового засідання суд в жодному разі не може встановлювати, спростовувати, підтверджувати, перевіряти по суті ту частину обвинувального акту, в якій прокурор викладає фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Під час підготовчого судового засідання суд перевіряє лише те, щоб у відповідності до ст. 291 КПК України обвинувальний акт містив відповідну частину, яка при цьому не мала б зайвої натуралізації правопорушення та суттєвих суперечностей, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, то суд доходить до висновку, що прокурор як сторона кримінального провадження, є самостійним у визначені фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинувачення та суті злочину. Такий висновок, зокрема, підтверджується і тим, що відповідно до ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які «прокурор вважає встановленими».

Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Отже, встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

ККС ВС у Постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Крім того, обвинувальний акт містить розмір шкоди, тату складення, а саме 06.01.2025, та місце його складення, вказаних на останній сторінці обвинувального акту. Зазначення тати затвердження обвинувального акту 06.01.2024 на першій сторінці обвинувального акту є опискою.

Враховуючи вищевикладене відсутні перешкоди суду встановити істину у справі, оскільки суд має можливість дати оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення і прийняти відповідне рішення, за загальними принципами судочинства, у відповідності до норм КПК України та не заважає прийняти законне, обґрунтоване рішення під час судового розгляду. Також не вбачається порушення права обвинуваченого на захист.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, представника потерпілого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Справа підсудна Шполянському районному суду Черкаської області. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено.

Суд приходить до переконання, що є достатні підстави для призначення цього кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. 314-316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання захисника про повернення обвинуваченого акту відмовити.

Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 03.12.2024 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області на 28.07.2025 о 16:00 годині.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

Викликати для участі в судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, захисника, представника потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1