Справа № 151/276/25
Провадження №11-кп/801/683/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області 09.05.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000117 внесеного до ЄРДР 15.01.2025 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області 09.05.2025 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, а саме з 09 травня 2025 року по 07 липня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області 09.05.2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та змінити ОСОБА_7 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, визначивши місце його цілодобового перебування за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора; не відлучатися із зазначеного житла без дозволу суду, прокурора; повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання; пройти повне медичне обстеження та курс лікування згідно з рекомендаціями лікарів; носити електронний засіб контролю. 4. Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - 60 (шістдесят) днів.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що подальше утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою за наявності серйозних хронічних захворювань, що значно загострилися та прогресують в умовах тримання під вартою становлять пряму та реальну загрозу його життю, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам.

Суд першої інстанції та прокурор обґрунтовували неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, виключно посиланням на ч. 8 ст. 176 КПК України, яка встановлює безальтернативність тримання під вартою для військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану.

Однак, сторона захисту наголошує, що навіть такі спеціальні та імперативні норми не можуть застосовуватися абсолютно формально, ігноруючи інші фундаментальні права людини та загальні засади кримінального провадження, зокрема, принципи гуманізму та поваги до людської гідності.

Застосування ч. 8 ст. 176 КПК України не повинно призводити до ситуації, коли життя та здоров`я обвинуваченого ставляться під реальну та невідворотну загрозу.

Судом недостатньо обґрунтовано висновок про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості їх запобігання більш м`яким запобіжним заходом в контексті стану здоров`я обвинуваченого.

Суд не взяв до належної уваги дані, що позитивно характеризують особу ОСОБА_7 , зокрема те, що він добровільно став на захист Батьківщини на початку повномасштабного вторгнення, не було враховано складні сімейні обставини - тяжку хворобу його матері, ОСОБА_9 , на момент інкримінованих йому подій.

Важливим є i твердження обвинуваченого про те, що він не проходив належного медичного огляду військово-лікарською комісією (ВЛК) перед направленням до військової частини, що могло стати однією з причин погіршення його стану здоров`я під час служби.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 ,який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Чечельницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000117, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду чи продовження вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачується, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик переховування від суду підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, а тому під тяжкістю можливого покарання може вчинити вказані дії.

Ризик продовження вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_7 , обгрунтований тим, що, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України залишив самовільно розташування військової частини.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник вказує на неможливість тримання під вартою ОСОБА_7 через стан його здоровя.

У відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Перевіряючи твердження захисника, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 2.6, 2.7, 2.8 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10.02.2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року № 212/20525 якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Разом з тим, захисником жодних доказів щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , потреби в лікуванні в судовому засіданні надано не було.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо наявності підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є безпідставними.

Враховуючи положення ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме : тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, виходячи з положень ч. 8 ст. 176 КПК України та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області 09.05.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4