Березівський районний суд Одеської області
24.04.2025
Справа № 494/234/25
Провадження № 1-кс/494/211/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Березівка

Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання старшої слідчої відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з першим заступником керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000062 від 28.01.2025 року з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.6 ст.152, ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301 Кримінального кодексу України (далі- КК України), відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Луганської області, Попаснянського району, с. Лоскутівка, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:15.02.2022 Комінтернівським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік, 25.10.2022 Комінтернівським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, призначене із застосуванням ст.71 КК України у виді 4 роки 1 місяць позбавлення волі, 13.06.2024 Арбузинським районним судом Миколаївської області умовно-достроково звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.10.2022 на не відбутий строк покарання 02 роки 05 місяців 12 днів для проходження військової служби за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом під час мобілізації на посаді стрільця помічника гранатометника 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 спеціалізованої роти (Шквал) військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» , -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2025 року старша слідча відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000062.

Справа визначена слідчому судді ОСОБА_1 та призначена на 24.04.2025 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді стрільця помічника гранатометника 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 спеціалізованої роти (Шквал) військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» порушив вимоги ст. ст. 3, 21, 68 Конституції України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за наступних обставин.

Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства ратифікованої Законом України від 20 червня 2012 року «Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення криміналізації такої умисної поведінки: а) заняття діяльністю сексуального характеру з дитиною, яка не досягла передбаченого законодавством віку для заняття діяльністю сексуального характеру; b) заняття діяльністю сексуального характеру з дитиною, коли: використовується примус, сила чи погрози або насильство здійснюється зі свідомим використанням довіри, авторитету чи впливу на дитину, зокрема в сім`ї, або насильство здійснюється в особливо вразливій для дитини ситуації, зокрема з причини розумової чи фізичної не спроможності або залежного становища.

Незважаючи на вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, правом на нормальний розвиток неповнолітніх та формування в них належної сексуальної поведінки, 07.01.2025 приблизно о 14 годині 30 хвилин, більш точного часу вході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи в приміщенні спальної кімнати житлового будинку за місцем свого проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись мотивом задоволення своєї статевої пристрасті, з метою розбещення малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про те, що вона не досягла чотирнадцятирічного віку, вчинив розпусні дії сексуального характеру, які виразилися в здійсненні оральних поцілунків з ОСОБА_9 , погладжуванні її тіла в ділянці внутрішньої частини стегон, пальпації та стисканні її сідниць, молочних залоз впродовж часу від 5 до 10 хвилин поспіль, чим розпалював статевий інстинкт у малолітньої ОСОБА_9 , спричиняючи її моральну, фізичну розбещеність та формуючи в неї аморальні погляди на статеве життя.

Після чого, 10.01.2025 приблизно о 15:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_5 , вчинивши 07.01.2025 відносно малолітньої ОСОБА_9 зазначені розпусні дії, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, з сексуальних мотивів, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 не досягла чотирнадцятирічного віку, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій. Так, ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом застосування фізичного насильства до малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось у нанесенні одного удару долонею руки в праву частину обличчя потерпілої, повалив її на ліжко в кімнаті будинку, та утримуючи кисті її рук своїми руками, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 через свій малолітній вік не може чинити опір та в повній мірі не розуміє значення вчинюваних дій, використовуючи свій ерегований статевий орган, здійснив ним неодноразові вагінальні проникнення в тіло ОСОБА_9 із спричиненням двох повних розривів дівочої пліви, після чого, досягнувши фізіологічного та емоційного задоволення своєї сексуальної пристрасті, відпустив останню.

В подальшому, ОСОБА_5 , в супереч моральним засадам суспільства, в порушення вимог ст. ст. 1, 2 Міжнародної конвенції «Про припинення обігу порнографічних видань та торгівлі ними», укладеної в Женеві 12.09.1923, а також Конвенції Ради Європи «Про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» (Ланцаротська конвенція), яку ратифіковано Україною 20.06.2012, статі 36 Закону України «Про медіа» - «Обмеження щодо змісту інформації», відповідно до якої на території України в медіа та на платформах спільного доступу до відео, забороняється поширювати: «порнографічні матеріали, а також матеріали, що заохочують сексуальну експлуатацію та насильство над дітьми, демонструють статеві відносини дітей, використовують образ дій (візуальний запис образу дітей) у видовищних заходах сексуального чи еротичного характеру», здійснив виготовлення відеопродукції порнографічного характеру з метою розповсюдження та розповсюдив її неповнолітній особі за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 не досягла чотирнадцятирічного віку, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 23 години 16 хвилин 10.01.2025, перебуваючи за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, із сексуальних мотивів, з метою розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру неповнолітній ОСОБА_9 , за допомогою камери власного мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A15» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , відзняв відеозапис з назвою «Vid_20250110_131648_252», що демонструє вчинення ним мастурбаторних дії зі своїм оголеним ерегованим статевим органом та містить інформацію порнографічного характеру. Після чого, ОСОБА_5 , перебуваючи за тією ж адресою, переслідуючи попередні мету та мотив, діючи умисно, 10.01.2025 приблизно о 23 годині 16 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, використовуючи власний мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A15» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який мав підключення до Всесвітньої мережі «Інтернет», через обліковий запис з назвою «Arei 2024» у соціальній мережі «Instagram», відправив в чат з неповнолітньою ОСОБА_9 зазначений відеофайл, який містить інформацію порнографічного характеру. Тим самим, ОСОБА_5 , розповсюдив відеопродукцію порнографічного характеру неповнолітній ОСОБА_9 , яка використовуючи належний їй мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi 12» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», через чат свого облікового запису в соціальній мережі «Instagram», ознайомилася зі змістом відеофайлу з назвою «Vid_20250110_131648_252», що демонструє вчинення ОСОБА_5 мастурбаторних дії зі своїм оголеним ерегованим статевим органом та містить інформацію порнографічного характеру, та зберегла його у внутрішню пам`ять зазначеного мобільного телефону.

Крім того, ОСОБА_5 порушив вимоги ст. ст. 3, 21, 68 Конституції України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за наступних обставин.

Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства ратифікованої Законом України від 20 червня 2012 року «Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення криміналізації такої умисної поведінки: а) заняття діяльністю сексуального характеру з дитиною, яка не досягла передбаченого законодавством віку для заняття діяльністю сексуального характеру; b) заняття діяльністю сексуального характеру з дитиною, коли: використовується примус, сила чи погрози або насильство здійснюється зі свідомим використанням довіри, авторитету чи впливу на дитину, зокрема в сім`ї, або насильство здійснюється в особливо вразливій для дитини ситуації, зокрема з причини розумової чи фізичної не спроможності або залежного становища.

Незважаючи на вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, правом на нормальний розвиток неповнолітніх та формування в них належної сексуальної поведінки, 10.01.2025 приблизно о 23 годині 16 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись мотивом задоволення своєї статевої пристрасті, з метою розбещення малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про те, що вона не досягла чотирнадцятирічного віку, вчинив щодо неї розпусні дії сексуального характеру, які виразилися в інтелектуальному розбещенні шляхом демонстрації їй відеофайлу з назвою «Vid_20250110_131648_252», що демонструє вчинення ОСОБА_5 мастурбаторних дії зі своїм оголеним ерегованим статевим органом та містить інформацію порнографічного характеру.

Так, ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 23 години 16 хвилин 10.01.2025, перебуваючи за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою камери власного мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A15» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , відзняв відеозапис з назвою «Vid_20250110_131648_252», що демонструє вчинення ним мастурбаторних дії зі своїм оголеним ерегованим статевим органом та містить інформацію порнографічного характеру. Після чого, ОСОБА_5 , перебуваючи за тією ж адресою, переслідуючи вказані мету та мотив, діючи умисно, 10.01.2025 приблизно о 23 годині 16 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, використовуючи власний мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A15» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який мав підключення до Всесвітньої мережі «Інтернет», через обліковий запис з назвою «Arei 2024» у соціальній мережі «Instagram», відправив в чат з малолітньою ОСОБА_9 зазначений відеофайл, який містить інформацію порнографічного характеру. Тим самим, ОСОБА_5 , продемонстрував відеопродукцію порнографічного характеру малолітній ОСОБА_9 , яка використовуючи належний їй мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi 12» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», через чат свого облікового запису в соціальній мережі «Instagram», ознайомилася зі змістом відеофайлу з назвою «Vid_20250110_131648_252», що демонструє вчинення ОСОБА_5 мастурбаторних дії зі своїм оголеним ерегованим статевим органом та містить інформацію порнографічного характеру, та зберегла його у внутрішню пам`ять зазначеного мобільного телефону, чим розпалював статевий інстинкт у малолітньої ОСОБА_9 , спричиняючи її інтелектуальну розбещеність та формуючи в неї аморальні погляди на статеве життя.

Також, 14.04.2025 року підозрюваному оголошено про нову підозру.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152 КК України у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 156 КК України

-ч. 2 ст. 156 КК України, а саме: вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи;

-ч. 2 ст. 301 КК України, а саме: у виготовленні відеопродукції порнографічного характеру з метою розповсюдження та її розповсюдженні серед неповнолітніх.

30.01.2025 року ОСОБА_5 слідчим суддею Березівського районного суду Одеської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28.03.2025 року, без застосування застави. Ухвалою суду від 25.03.2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжувався, який закінчується 29.04.2025 року, проте на даний час у слідства виникла необхідність у продовженні тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки необхідно отримати висновок експертизи; виконати вимоги, передбачені ст. ст. 290, 291 КПК України; виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне під час проведення досудового розслідування. Ризики за ст.177 КПК України не зменшились та інший запобіжний захід застосувати не можливо.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 24.04.2025 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Окрім цього, зазначили, що строк досудового розслідування продовжений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні та просили продовжити тримання під вартою без визначення розміру застави. Прокурор зазначив про необхідність обрання запобіжного заходу саме на 60 діб, а не до закінчення строку досудового розслідування. Також вказав, що ухвалою слідчого судді від 24.04.2024 року продовжено строк досудового розслідування до 5 місяців, а саме до 29.06.2025 року.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні категорично заперечила з приводу клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного, наголосила, що підозрюваний ніколи не переховувався від правоохоронних органів чи суду, вплив на свідків чи потерпілого не здійснював, всі речові докази по справі є вилученими. Ризики є непідтвердженими. А відтак, захисник просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою та застосувати цілодобовий арешт. Підозрюваний підтримав позицію захисника, з новою підозрою не погодився та своєї вини не визнавав. Вважали про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які посилався прокурор.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000062, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000062 за правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.6 ст.152, ч 2 ст 156 та ч.2 ст 301 КК України.

Слідчим суддею встановлено , що 29.01.2025 о 13.00 годині ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 152 КК України та 14.04.2025 письмово повідомлено про нову підозру за ч. 6 ст. 152, ч.2 ст.156, ч.2 ст.301 КК України.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.01.2025 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 28.03.2025 року включно, без застосування застави.

Слідим суддею також встановлено, що відповідно до ст. 294, 295 КПК України, строк досудового розслідування, у вказаному кримінальному провадженні 19.03.2025 року продовжено керівником Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону до трьох місяців, тобто до 29.04.2025 року.

Також, ухвалою слідчого судді від 25.03.2025 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 29.04.2025 року.

Ухвалою слідчого судді від 24.04.2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні №0000062 продовжений до п`яти місяців, а саме до 29.06.2025 року.

Частиною третьої статті 197 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачено: строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження підозрюваному обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 14.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч.2 ст.156, ч.2 ст.301 КК України.

Перевіривши матеріали клопотання та вислухавши пояснення сторін, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність прокурором обґрунтованості підозри за ч. 6 ст. 152, ч.2 ст.156, ч.2 ст.301 КК України.

Також, слідчим суддею встановлено, що у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1, п.2, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які вони вважають, що залишилися не змінними.

Водночас, щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, у тому числі й особливо тяжкого, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даних кримінальних правопорушень. Це може спонукати підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, тому він зможе безперешкодно залишити місце свого проживання. З урахуванням тяжкості злочинів та покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях, а тому зазначене беззаперечно може вказувати на наявність обґрунтованого побоювання у органу досудового розслідування про небезпеку переховування підозрюваної. Більш того, під час судового засідання, ОСОБА_5 повідомив, що перебував на окупованих територіях. Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають слідчому судді дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків полягає у тому, що ОСОБА_5 під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочинів, може незаконно впливати, як безпосередньо так і опосередковано на потерпілого, свідків, інших осіб які встановлюються, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому, як зазначив підозрюваний у судовому засіданні, останній знає свідків даного кримінального провадження та потерпілу.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя також вважає його наявним на даний час, оскільки ОСОБА_5 може, у разі застосування більш м?якого запобіжного заходу, будучи військовослужбовцем, вчинити, зокрема, але не виключно, самовільне залишення місця несення служби, в тому числі з метою ухилення від встановленої законодавством відповідальності за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Водночас, щодо ризику за п.2 ч.1 ст.177 КПК України (спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) та як зазначено у клопотанні, «…оскільки на даний час триває досудове розслідування…», то даний ризик не знайшов свого підтвердження та недоведений слідчим, прокурором, а тому слідчий суддя вважає його безпідставним. Більш того, як зазначив прокурор, досудове розслідування фактично знаходиться на стадії завершення.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про наявність трьох ризиків за п.1, п. 3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.6 ст. 152, ч.2 ст. 156 та ч.2 ст 301 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні доказами, які дослідженні слідчим суддею.

При продовженні запобіжного заходу, слідчий суддя враховує надані слідчим матеріали кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема вагомість наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, наявність повідомлення йому про підозру.

Слідчий суддя виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленої підозри від 14.04.2025 року, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленої підозри, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких підозрюється ОСОБА_5

Вказані вище обставини та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Іншими обставинами, що сукупно вказують на можливість та необхідність продовження стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є фактори, які дають змогу безперешкодно застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням його особистих характеристик, слідчий суддя доходить висновку, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, який необхідно продовжити не до закінчення строку досудового розслідування, а саме на 60 діб, тобто до 23.06.2025 року, на що також звернув увагу прокурор під час судового засідання.

Також враховуючи, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але зважаючи, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на що посилався слідчий, прокурор у своєму клопотанні.

Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчинені злочинів, за які передбачено покарання, в тому числі у виді довічного позбавлення волі.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу - не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Водночас, підозрюваний може ухилитись від органів досудового слідства, також може мати вплив на свідків, потерпілу оскільки знає їх. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, пов`язаний підозрюваного з можливістю спілкування з іншими особами, в тому числі шляхом телекомунікаційних зав`язків, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі, а тому суд доходить до переконання, що підозрюваний фактично безперешкодно та не маючи будь-яких стримуючих факторів може залишити його.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Разом з цим, слідчий суддя враховує положення частини 4 статті 183 КПК України, про те, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, як в даному випадку.

Відповідно до положень ст.194 КПК України вважаю, що під час судового розгляду клопотання були доведені:

-обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень за ч.6 ст.152, ч.2 ст 156 та ч.2 ст 301 КК України;

- підстави вважати, що існують ризики передбачені п.п.1,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України;

- недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні слідчого.

Заслухавши думку прокурора та слідчого, які клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримали та просили його задовольнити, пояснення ОСОБА_5 та його захисника, враховуючи те, що в судовому засіданні прокурором, слідчим доведено наявність, на даний час, ризиків, визначених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, беручи до уваги дані про підозрюваного ОСОБА_5 , тому необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу на 60 діб, а саме: до 23.06.2025 року, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 193-194, 196-197, 200, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшої слідчої відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000062 від 28.01.2025 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосований відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави - продовжити на 60 діб, а саме: до 23.06.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідче відділення №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 24.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1