Справа № 304/353/25 Провадження № 1-кс/304/418/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000039 від 09 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Перечин Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, громадянина України, раніше судимого,

про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И В :

двадцять восьмого березня 2025 року на розгляд суду надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Четвертого квітня 2025 року у порядку ст. 199 КПК України прокурор подав слідчому судді клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просив продовжити ОСОБА_4 строк застосування запобіжного заходу, обраного на підставі ухвали Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із внесенням застави в розмірі двісті розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він неодноразово засуджувався до покарання у вигляді позбавлення волі за кримінальні правопорушення проти власності, востаннє вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2024 року засуджений в тому числі за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці, 26 січня 2024 року звільнений з установи виконання покарань у зв`язку із повним відбуттям призначеного судом покарання.

Таким чином, за позицією прокурора, ОСОБА_4 , будучи раніше судимий, 09 лютого 2025 року близько 18.30 год умисно, повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з дозволу ОСОБА_6 зайшов через незачинені двері до квартири АДРЕСА_2 , де піднявся на другий поверх та із застосуванням фізичної сили, шляхом ривка, відкрито вихопив з рук ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Тесно», чорного кольору, вартістю 590 грн, із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна», вартістю 270 грн, на рахунку якої знаходилося 340 грн, після чого направився на вихід та по дорозі, знаючи, що за його діями спостерігає ОСОБА_7 , заволодів також мобільним телефоном марки «Самсунг Дуос», чорного кольору, що стояв на столі у гостинній, та належить ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1 200 грн та потерпілій ОСОБА_6 на суму 383 грн, після чого покинув місце події.

Мотивуючи клопотання, прокурор вказує, що наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; протоколами пред`явлення речей для впізнання; протоколом пред`явлення особи для впізнання; протоколом огляду вилучених під час особистого обшуку речами; речовими доказами, а також показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколами проведення слідчого експерименту з потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , висновками товарознавчих експертиз № СЕ-19/107-25/2969-ТВ та № СЕ-19/107-25/2967-ТВ від 04 березня 2025 року, а також іншими об`єктивними матеріалами досудового розслідування.

Також зазначає, що ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак строк дії ухвали закінчується 09 квітня 2025 року, однак прокурор вказує, що на даний час ним встановлено наявність декількох ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що, зокрема, підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і у разі визнання його винним може понести покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а відтак може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих, які проживають у одному населеному пункті з ним та добре йому знайомі, чинити психологічний або фізичний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показань, чи дачі неправдивих показань; вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 неодноразово був засуджений до позбавлення волі за кримінальні правопорушення проти власності, востаннє вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2024 року, визнаний винним і засуджений, в тому числі за ч. 2 ст. 185 КК, однак після звільнення з установи виконання покарань, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та вчинив ряд нових злочинів, зокрема систематично вчиняв домашнє насильство стосовно свого батька ОСОБА_12 , обвинувальний акт з приводу чого перебуває на розгляді суду, а також вчинив крадіжку, про що кримінальне провадження також розглядається судом.

Зазначає, що звертається з даним клопотанням до слідчого судді у порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, оскільки підготовче судове засідання у справі не призначене, та просить клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини, при цьому уточнив клопотання в частині розміру застави та просив обрати ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечив, вказуючи на неспроможність наведених прокурором у клопотанні ризиків, оскільки тяжкість злочину не є підставою для застосування найтяжчого запобіжного заходу, домашнє насильство стосовно батька брати до уваги також не можна, оскільки той завжди перебуває у стані алкогольного сп`яніння, впливати на свідків не буде, оскільки такі вже допитані та надалі повні покази, а також до всього іншого сам ОСОБА_4 повністю змінився користується повагою у слідчому ізоляторі. За наведених обставин просив обрати стосовно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки заявлену прокурором суму застави той внести не зможе.

Обвинувачений ОСОБА_4 позицію свого захисника підтримав.

Слідчий суддя, заслухавши учасників розгляду клопотання, вивчивши матеріали, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 квітня 2025 року з визначенням розміру застави.

Оцінюючи обґрунтування сторони обвинувачення на підтвердження продовження існування наведених прокурором ризиків, слідчий суддя прийшов до висновку, що враховані при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики можливих спроб останнього переховуватись від суду, впливати на свідків і потерпілих, та вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися на час розгляду питання доцільності продовження тримання останнього під вартою, і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Поряд з цим слідчим суддею враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, родину не створив, дітей/непрацездатних батьків на утриманні не має.

А отже наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності із суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_4 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, ступінь яких є досить високим.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Водночас продовжує існувати і ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки станом на час розгляду клопотання прокурора потерпілі та свідки безпосередньо судом не допитані, при тому, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тобто ризик впливу на потерпілих/свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже факт направлення обвинувального акта до суду не зменшує ризик можливого незаконного впливу на потерпілих/свідків у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинуваченого з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів потерпілих/свідків з наданими показаннями та наближенням стадії їх допиту, що у свою чергу нівелює посилання сторони захисту на те, що як свідки, так і потерпілі вже були допитані.

Таким чином, слідчий суддя погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, слідчий суддя прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальнодоступних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме такий запобіжний захід є співмірним у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя не знаходить підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 09 квітня 2025 року, вважає за доцільне продовжити тримання останнього під вартою строком на 60 днів до 05 червня 2025 року включно.

В той же час слідчий суддя вказує на те, що висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про обрання/продовження запобіжного заходу щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

Щодо визначення обвинуваченому розміру застави, як альтернативу триманню під вартою, слідчий суддя виходить з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК України).

Водночас визначені у ч. 5 ст. 182 КПК України мінімальні і максимальні розміри застави дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, стан здоров`я, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Доцільним є також врахування висновків ЄСПЛ у рішенні від 13.01.2022 у справі «Істоміна проти України», де Європейський Суд зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК слідчий суддя визначає розмір застави «з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».

Далі Суд зазначив, що застава має на меті не гарантування відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи в судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватися залежно від особи, про яку йдеться, з урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. В ЄСПЛ наголосили, що суд повинен так само обережно й ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди може бути одним з факторів, що виправдовує вищий розмір застави, але лише в поєднанні з іншими критеріями серйозністю злочину, ризику втечі та ін.

В даному випадку Суд вирішив, що національним судом було залишено без аналізу аргументи заявника, що визначена сума застави є надмірною, жодним чином не було досліджено питання про пропорційність суми застави, а рішення прийняте тільки з огляду на один критерій суму шкоди, завданої у справі. На основі такого висновку Європейський Суд установив порушення Україною § 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини.

Тож за наведених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що заставу слід установити в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

На переконання слідчого судді такий розмір застави не є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_4 та разом з покладеними на нього обов`язками, про що йтиметься далі, забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме існуючим ризикам і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК та вимогам статей 178, 182, 183 КПК.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду клопотання сторонами не заявлялися клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, необхідним є покладення на нього обов`язків відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, що з урахуванням обставин кримінального провадження, мають найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

В той же час слідчий суддя зазначає, що положеннями ч. 7 ст. 194 КПК України встановлено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Керуючись статтями 2, 7, 177, 193-197, 199, 331, 372, 376, 392-395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

уточнене клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000039 від 09 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про продовження відносно ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Перечин Перечинського району Закарпатської області, мешканцю АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 05 червня 2025 року, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає суму 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися за межі району проживання без дозволу суду;

4) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 05 червня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1