ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2445/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , подане у кримінальному провадженні, внесеного 24 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003270, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світлодарськ, Бахмутського району Донецької області, українця, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця військовї частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22 серпня 2025 року матеріали клопотання передано судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що у провадженні Дарницького УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження від 24 жовтня 2024 року за № 0003270, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 26 квітня 2023 року призваний на військову службу під час мобілізацією на особливий період до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Так відповідно до наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №101 від 26 квітня 2023 року ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з призначенням на посаду помічника гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 13-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

У подальшому згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 43 о/с від 01 серпня 2023 року старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду командира 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 13 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та присвоєно первинне військове звання молодшого сержантського складу «молодший сержант».

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24.02.2022 року, який діє по теперішній час.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Водночас, напередодні 11 вересня 2024 року у ОСОБА_5 виник кримінально-противоправний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Реалізуючи свій кримінально-противоправний умисел у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 08 год 20 хв 11 вересня 2024 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, займаючи посаду командира З відділення 3 взводу оперативного призначення 13 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, без відповідних дозволів командирів (начальників) самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та до 12.02.2025 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби,| звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Водночас, 12 лютого 2025 року молодший сержант ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, 06 березня 2025 року молодшого сержанта ОСОБА_5 переміщено наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №63 від 06.03.2025 для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №61 від 07.03.2025 ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

11 березня 2025 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №63 від 11.03.2025 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду кулеметника 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №210) НОМЕР_3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Так, напередодні 28 липня 2025 року у ОСОБА_5 виник кримінально-противоправний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Реалізуючи свій кримінально противоправний умисел у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 09 год 00 хв 28 липня 2025 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, займаючи посаду кулеметника З відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №210) НОМЕР_3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, б Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистий мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, без відповідних дозволів командирів (начальників) самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться в місті Чернігів, та до 20 серпня 2025 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього до поки не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України співробітниками Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

20 серпня 2025 року о 12 годині 00 хвилин (час фактичного затримання) ОСОБА_5 було затримано в порядку статті 208 КПК України.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення 21 серпня 2025 року ОСОБА_5 було вручено письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення, в порядку визначеному КПК України доказами, які серед іншого відображені у наступних матеріалах досудового розслідування, зокрема у повідомленні військової частини, актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України, наказами, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачено

Слідчий посилається на те, що підставою звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України, є встановлення під час досудового розслідування наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, та/або суду; незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим у клопотання слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та доводи, що його обґрунтовують, просила суд клопотання задовольнити, посилаючись на доводи вказані у ньому, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що не заперечує, що підозра є обґрунтованою, однак вказав, що затримання підозрюваного відбулосб із порушенням статті 208 КПК України, оскільки затримано підозрюваного було через місяць після його залишення в/ч. Просив суд долучити до матеріалів справи службову характеристику підозрюваного, зазначив, що підозрюваний проживає у м. Києві, а також виявляє бажання повернутися на військову службу, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний, підтримав позицію адвоката, просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши прокурора, захист, підозрюваного, дослідивши надані до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Дарницького УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження від 24 жовтня 2024 року за № 0003270, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України.

20 серпня 2025 року в рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 було затримано у порядку статті 208 КПК України

21 серпня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України.

Наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами:висновком службового розслідування по факту відсутності на службі підозрюваного від 25 вересня 2024 року, наказами командира в/ч НОМЕР_2 від 2024 року, поясненнями військовослужбовців в/ч, характеризуючими докуменрами на підозрюваного, наказами командира в/ч НОМЕР_1 , та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, у пункті 32 справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, Series А, № 182) від 30 серпня 1990 року зазначено, що обґрунтована підозра це коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення статті 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, підозрюваний не заперечував факту самовільного залишення військової частини.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України.

Дослідивши у судовому засіданні надані органом досудового розслідування докази, слідчий суддя дійшов висновку про те, що вони є такими, що обґрунтовують підозру ОСОБА_5 в інкримінованому злочині, так як надані слідчим докази свідчать про те, що підозрюваний міг вчинити інкриміновані дії при зазначених у клопотанні обставинах.

Отже, слідчий суддя вважає, що має місце наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, докази можливої причетності ОСОБА_5 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення є достатніми.

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог частини першої статті 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочин, передбачений частиною п`ятою статті 407 КК України відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із частиною другою статті 177 КПК України окрім обґрунтованої підозри підставою застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з клопотання, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення підозрюваного в судовому засіданні, а також особистість ОСОБА_5 , зважаючи, що він вже вдруге незаконно покидає територію військової частини, слідчий суддя погоджується з тим, що на даний час наявні ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Санкція тяжкого злочину, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Поруч з тим, слідчий суддя враховує, що на даний час до обставин, які підвищують ступінь встановлених ризиків, належить військова агресія Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях.

Слідчий суддя враховує той факт, що діючий на території України режим обмеження виїзду за кордон жодним чином не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки стосується обмеження виїзду за кордон у законний спосіб та не виключає можливості здійснення спроб перетнути кордон незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

При цьому, на думку слідчого судді необґрунтованим є ризик впливу на свідків, оскільки такі у справі на цей час не встановлено, протоколів допиту свідків до клопотання не долучено.

Варто додати, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Тобто кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Необхідно наголосити, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Згідно із частиною першою статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наведені, на думку слідчого судді, обставини свідчать, що прокурор довів обставини, передбачені пунктом 1 частиною першою статті 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбачені пунктами 2, 3 тобто існування ризиків та наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу як - тримання під вартою (пункти 1 частини першої статті 177 КПК України), який є винятковим запобіжним заходом, і що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків.

Статтею 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Крім того, відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже клопотання слідчого, подане у кримінальному провадженні, внесеного 24 жовтня 2024 року за № 0003270, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на шістдесят днів підлягає задоволенню.

При цьому слідчий суддя зазначає, що строк тримання під вартою 60 днів рахується з моменту фактичного затримання підозрюваного, а саме з 20 серпня 2025 року з 12:00 год.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

При цьому, слідчим суддею також перевірено, що підозрюваному ОСОБА_5 21 серпня 2025 року було відповідно до вимог статей 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, що свідчить про відсутність порушень прав підозрюваного.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193-197, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Київський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, тобто до 18 жовтня 2025 року.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави стосовно підозрюваного ОСОБА_5 не визначати.

Строк дії ухвали до 18 жовтня 2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали суду проголошено 27 серпня 2025 року.

Cлідчий суддя ОСОБА_1