Справа № 333/8928/24
Провадження № 1-кс/333/1359/25
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, у кримінальному провадженні № 0000088 від 31.07.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, у кримінальному провадженні № 0000088 від 31.07.2024 року, в якій скаржник просить слідчого суддю зобов`язати слідчого виконати вимоги ст. ст. 55, 220 КПК України. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначив, що ним було заявлено ряд клопотань під час його допиту, у тому числі на надання статусу потерпілого, які були розглянуті як звернення, що не відповідає законодавству. До скарги скаржник долучив лист заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, з якого випливає, що ОСОБА_3 повідомлено, що його звернення від 14.03.2025 року розглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. За результатами розгляду повідомлено, що до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі надійшло звернення від 11.03.2025 року, за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року, щодо роз`яснення зміни статусу потерпілого на свідка та факту допиту в якості свідка, яке було розглянуто слідчим згідно з вимог чинного законодавства, надано відповідь, яку надіслано заявнику та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. Так, на даний час в ході досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому працівниками поліції, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого. Для з`ясування всіх відомих обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим проведено допит ОСОБА_3 в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в якості свідка. Отже, в діях слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі відсутні порушення вимог чинного законодавства.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні не заявив. Від працівників ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» надійшла інформація про те, що ОСОБА_3 від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовився.

У зв`язку з тим, що клопотань про безпосередню участь в судовому засіданні від ОСОБА_3 на адресу суду не надходило, а від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції він відмовився, слідчий суддя вважає за можливе проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_3 .

Старший слідчий першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_4 , будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, відмовити в задоволенні скарги, оскільки до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі надходило звернення від 11.03.2025 року, за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року, щодо роз`яснення зміни статусу потерпілого на свідка та факту допиту в якості свідка, яке було розглянуто слідчим згідно з вимог чинного законодавства, надано відповідь, яку надіслано заявнику та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. Після чого, до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі надійшло звернення ОСОБА_3 від 14.03.2025 року, яке розглянуто, надано відповідь, яку надіслано на його адресу. За результатами розгляду встановлено, що в діях слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі відсутні порушення вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, тому з урахуванням строків розгляду таких скарг, слідчий суддя вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у його відсутність.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, із заявою від 11.03.2025 року (за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року), в якій зазначив, що 31.07.2024 року він був допитаний співробітниками поліції в якості потерпілого у кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року. На даний час він у цьому кримінальному провадженні, яке було об`єднано з іншими провадженнями, проходить як свідок. У зв`язку з викладеним, він просить роз`яснити, в рамках якого законодавства йому підмінений статус потерпілого на статус свідка.

Листом старшого слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі від 22.03.2025 року повідомлено ОСОБА_3 , що його звернення від 11.03.2025 року (за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року) розглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. За результатами розгляду повідомлено, що 31.07.2024 року прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, заявником в якому є ОСОБА_3 . При цьому, останнього не визнано у вказаному кримінальному провадженні потерпілим та його допит в якості потерпілого не проводився. Так, на даний час в ході досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому працівниками поліції, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого. Для з`ясування всіх відомих обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим проведено допит ОСОБА_3 в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в якості свідка.

Листом заступника керівника першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 повідомлено, що його звернення від 14.03.2025 року розглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. За результатами розгляду повідомлено, що до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі надійшло звернення від 11.03.2025 року, за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року, щодо роз`яснення зміни статусу потерпілого на свідка та факту допиту в якості свідка, яке було розглянуто слідчим згідно з вимог чинного законодавства, надано відповідь, яку надіслано заявнику та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. Так, на даний час в ході досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому працівниками поліції, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого. Для з`ясування всіх відомих обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим проведено допит ОСОБА_3 в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в якості свідка. Отже, в діях слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі відсутні порушення вимог чинного законодавства.

Постановою слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 від 06.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 в частині визнання його потерпілим по кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року, в іншій частині клопотання задоволені. Так, з постанови вбачається, що ОСОБА_3 під час допиту його в якості свідка заявлені клопотання (дослівно відповідно до клопотання у перекладі на українську мову) присвоїти статус потерпілого, витребувати та долучити до справи результати рентгенів, СМЕ, відеозапис його заходу до ЗРУП, відеозапис затримання його в порядку ст. 208 КПК України, відео з ІТТ, де була фіксація всіх побоїв.

Таким чином, слідчим були розглянуті клопотання ОСОБА_3 , заявлені ним під час допиту його в якості свідка, і винесено вмотивовану постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У частині другій ст. 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина п`ята ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Положення ст. 55 КПК України визначають поняття потерпілого в кримінальному провадженні, визначають його ознаки, причинно-наслідковий зв`язок виникнення прав та обов`язків в особи на присвоєння такого статусу та обставини за яких в особи виникає таке право.

Отже, поняття потерпілого визначено в КПК України чітко потерпілий це фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Конституцією України передбачено обов`язок держави утверджувати і забезпечувати права та свободи кожної людини. У зв`язку з цим важливого значення набуває точне й однакове застосування судами норм кримінально-процесуального законодавства, якими визначено права потерпілих від злочинів.

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, відмовляючи в задоволені клопотання ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого, в постанові від 06.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим визначив мотиви, за яких ОСОБА_3 на даній стадії досудового розслідування не може з об`єктивних причин бути залучений як потерпілий. Також слідчий вказав, що на даний час в ході досудового розслідування кримінального провадження не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого.

КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим в разі неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально правової характеристики кримінального правопорушення, у разі відсутності шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву.

На теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, встановлюється наявність події та складу кримінального і правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Доводи ОСОБА_3 про наявність у нього процесуального статусу потерпілого, без документального підтвердження, не свідчить про надання останньому такого статусу в розумінні ст. 55 КПК України.

Крім того, аналіз змісту ч. 5 ст. 55 КПК України свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор повноважні вирішувати питання, пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою в такому визнанні.

Відповідно до вимог ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, чинний КПК України не надає права слідчому судді перебирати на себе повноваження слідчого приймати замість останніх осіб будь-які процесуальні рішення, віднесені виключно до компетенції уповноважених осіб органу досудового розслідування.

Ухвалення слідчим суддею рішення, яким було б зобов`язано слідчого вчинити конкретну дію, вказувало б на втручання в процесуальні повноваження слідчого, про що зазначено також у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 522/7836/21 від 01.12.2022 року.

Крім того, відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Статтею 220 КПК України визначено порядок розгляду клопотань під час досудового розслідування, а саме, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Отже, враховуючи вимоги ст. 220 КПК України, слідчий в процесі розгляду клопотань, в тому числі і особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, повинен винести вмотивовану постанову. Однак це стосується не будь-яких заяв чи клопотань, а лише клопотань про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених КПК України.

Звернутись з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України законодавець наділяє правом учасників кримінального провадження, перелік яких визначено диспозицією вказаної норми, а також визначає коло осіб, яким таке клопотання має бути адресоване та які уповноважені надати відповідь на таке клопотання, тобто слідчого та/або дізнавача та/або прокурора, крім іншого, встановлюючи умову його подання наявність досудового розслідування. Таке клопотання повинно бути про виконання певних процесуальних дій, тобто дій, спрямованих на дослідження обставин кримінального провадження.

У заяві від 11.03.2025 року (за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року) ОСОБА_3 не заявляв клопотання про визнання його у якості потерпілого по кримінальному провадженні чи клопотань про виконання будь-яких процесуальних дій, а лише зазначив, що 31.07.2024 року він був допитаний співробітниками поліції в якості потерпілого у кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року і просив роз`яснити, в рамках якого законодавства йому підмінений статус потерпілого на статус свідка.

Також із листа заступника керівника першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, випливає, що звернення ОСОБА_3 від 14.03.2025 року розглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088, а також, що в діях слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі відсутні порушення вимог чинного законодавства.

Тобто заява ОСОБА_3 від 14.03.2025 року була адресована не конкретному слідчому, а ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі щодо порушення слідчим вимог чинного законодавства під час розгляду його заяви від 11.03.2025 року.

Зміст та вимоги скарги ОСОБА_3 свідчать про те, що останній не порушував перед належним суб`єктом питання про виконання процесуальних дій у конкретному кримінальному провадженні. Скаржником не надано доказів звернення до слідчого з відповідними клопотаннями, окрім тих, які були вже розглянуті слідчим під час прийняття постанови від 06.03.2025 року, і які б підлягали розгляду згідно зі ст. 220 КПК України.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 303-307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, у кримінальному провадженні № 0000088 від 31.07.2024 року відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1