УХВАЛА

23 грудня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 від 21.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 від 21.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

В скарзі зазначає, що постановою дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 від 21.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Вказане кримінальне провадження було відкрито за заявою потерпілої ОСОБА_4 .

Постанова про закриття кримінального провадження від 21.11.2024 року була прийнята передчасно та невмотивовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх наявних доказів і обставин, і тому є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням ч.2 ст. 9, ст. 94, ст. 110 КПК України, досудове розслідування проведено неповно, дізнавачем не було здобуто достатніх доказів, які б в сукупності, стали підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

З постанови дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 від 21.11.2024 року вбачається, що закрите кримінальне провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Зміст події кримінального правопорушення зумовлений елементами обєктивної сторони злочину.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України характеризується вчиненням тілесних ушкоджень, а відтак виснок дізнавача про відсутність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення є передчасним і таким, що не відповідає матеріалам справи.

Так, згідно висновку спеціаліста № 692 ДСУ «Рівенське бюро судово-медичної експертизи», що міститься в матеріалах справи, спеціаліст зазначив наступне:

Враховуючі види тілесних ушкоджень, їх характер і розшташування, в сукупності свідчать про те, що вони виникливід не менш як однієї травматичної дії тупого (-их) предмету (-ів), контактуюча поверхня яких була обмеженою.Таким (-ми) предметами могли бути рука, нога людини (та їх анатомічні частини) чи інші тупі предмети (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні) Характер та локація ушкоджень, у своїй сукупності, не властиві для виникнення їх внаслідок падіння з висоти власного росту на площину (з прискоренням чи без такого).

Крім того, у висновку встановлено, що отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа із садном на носі, у даному випадку розглядаються у єдиному механізмі винекнення та сукупності, а тому відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

Таким чином, висновки дізнавача не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, дізнавач сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області при винесенні постанови про закриття кримінального провадження посилається на положення п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому висновки дізнавача про наявність підстав, чітко передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження - відсутні, в постанові не зазначено, на підставі яких саме отриманих фактичних даних, на підставі яких саме проведених слідчих (розшукових) дій дійшов такого висновку слідчий. Натомість в постанові міститься формальне посилання на норми КПК України та науково-практичний коментар до кодексу.

Зміст постанови про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки зводиться до загальних формулювань та не містить аналізу отриманих в ході досудового розслідування доказів, на підставі яких слідчий дійшов висновку про відсутність в описаній заявником складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, зі змісту постанови убачається, що дізнавачем не було здійснено всіх необхідних процесуальних слідчих (розшукових) дій для повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Таким чином, постанова дізнавача не містить достатніх даних щодо проведення слідчих дій, направлених на перевірку тверджень щодо вчинення кримінального правопорушення, а також не надана правова оцінка наявним матеріалам провадження.

Відтак, дізнавачем не вжито всіх можливих передбачених законом заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, викладених в заяві, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення.

Як наслідок,постанова дізнавача підлягає скасуванню.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в судовому засіданні, вимоги скарги підтримав просив їх задоволити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, про час місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки до суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як встановлено в судовому засіданні, що дізнавачем сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_6 винесено постанову від 21.11.2024 року з якої вбачається, що кримінальне провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Однак, постанова дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 21.11.2024 року була прийнята передчасно та невмотивовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх наявних доказів і обставин, оскільки прийнята з порушенням ч.2 ст. 9, ст. 94, ст. 110 КПК України, досудове розслідування проведено неповно, дізнавачем не було здобуто достатніх доказів, які б в сукупності, стали підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Так, дізнавач сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області при винесенні постанови про закриття кримінального провадження посилається на положення п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому висновки дізнавача про наявність підстав, чітко передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження - відсутні, в постанові не зазначено, на підставі яких саме отриманих фактичних даних, на підставі яких саме проведених слідчих (розшукових) дій дійшов такого висновку слідчий. Натомість в постанові міститься формальне посилання на норми КПК України та науково-практичний коментар до кодексу.

Зміст постанови про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки зводиться до загальних формулювань та не містить аналізу отриманих в ході досудового розслідування доказів, на підставі яких слідчий дійшов висновку про відсутність в описаній заявником складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, зі змісту постанови убачається, що дізнавачем не було здійснено всіх необхідних процесуальних слідчих (розшукових) дій для повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Таким чином, постанова дізнавача не містить достатніх даних щодо проведення слідчих дій, направлених на перевірку тверджень щодо вчинення кримінального правопорушення, а також не надана правова оцінка наявним матеріалам провадження.

Відтак, дізнавачем не вжито всіх можливих передбачених законом заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, викладених в заяві, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення.

Наведене свідчить про неповноту проведеного слідства, та передчасність висновків слідчого про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи те, що ні прокурор ні дізнавач в судове засідання не з`явилися та не надали матеріали кримінального провадження, у зв`язку з чим суд бере до уваги доводи заявника які зазначені у його скарзі.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 від 21.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - задоволити.

Постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 від 21.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0001100 від 30.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_8