Справа № 953/796/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2025 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 06.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 06.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому просить накласти арешт на мобільний телефон марки Zenfone Max PRO M2 Asus_X01BDA IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , кон.тел.: НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає наступне.

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000007 від 06.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Київської окружної прокуратури м. Харкова надійшли матеріали, зареєстровані в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області від 13.12.2024 №26609 за заявою ОСОБА_4 щодо крадіжки невстановленою особою належного їй мобільного телефону, чим заподіяно останній матеріальну шкоду.

17.12.2024 у період часу 18:05-18:30 год за матеріалами ЖЄО № 26609 від 13.12.2024 в ході огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49 у гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучено мобільний телефон, який було поміщено до сейф-пакету №1083125.

Гр. ОСОБА_4 надала коробку з мобільного телефону «Zenfone Max PRO M2 Asus_X01BDA IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ». Гр. ОСОБА_4 за матеріалами ЖЄО 26609 від 13.12.2024 було повернуто мобільний телефон на відповідальне зберігання до вирішення справи по суті.

10.01.2025 в якості потерпілої було допитано ОСОБА_4 . Потерпілою ОСОБА_4 було надано коробку для огляду.

27.01.2025 на запит слідчого потерпіла ОСОБА_4 надала для проведення огляду вищевказаний мобільний телефон.

27.01.2025 було оглянуто мобільний телефон Zenfone Max PRO M2 Asus_X01BDA IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про визнання речовим доказом від 27.01.2025 мобільний телефон Zenfone Max PRO M2 Asus_X01BDA IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 - визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000007 від 06.01.2025.

Враховуючи те, що вилучений предмет, являється предметом вчинення даного кримінального правопорушення та відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України являється речовим доказом по даному кримінальному провадженню, а також у подальшому при проведенні досудового розслідування необхідні стороні обвинувачення для проведення ряду процесуальних та слідчих (розшукових) дій, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, використання, передачі та відчуження, тому на нього необхідно накласти арешт з метою його збереження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти накладення арешту з подальшою передачею їй телефону на відповідальне зберігання.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000007, 06.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: до Київської окружної прокуратури м. Харкова надійшли матеріали, зареєстровані в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області від 13.12.2024 №26609 за заявою ОСОБА_4 щодо крадіжки невстановленою особою належного їй мобільного телефону, чим заподіяно останній матеріальну шкоду.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, до Реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, що кореспондується з положеннями п.4 ч.5 ст.214 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

З дослідженого витягу з ЄРДР встановити обставини, які підлягають доказуванню неможливо, оскільки відсутні відомості, зокрема, щодо події кримінального правопорушення, а саме часу, місця, способу та інших обставини вчинення кримінального правопорушення.

З долученої до матеріалів клопотання копії протоколу огляду місця події від 17.12.2024 вбачається, що 17.12.2024 в період часу з 18 год. 05 хв. до 18 год. 30 хв. було проведено огляд ділянки місцевості розмірами 2 м*2м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Алчевських,49 на третьому поверсі у приміщенні кабінету № 308. В ході огляду за участю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання повідомила, що має телефон, який їй не належить на праві власності, та зазначила, що хоче видати вищевказаний мобільний телефон працівникам поліції. В подальшому в ході огляду мобільний телефон Asus_X01BDA IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 було вилучено та поміщено до спеціального сейф-пакету CRI1083125 із підписами учасників слідчої дії.

Частиною 5 статті 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Так, мобільний телефон Asus_X01BDA IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 було вилучено 17.12.2024, клопотання про арешт майна подано до суду 28.01.2025.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурором пропущено строк, встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України на подачу клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без обґрунтування причин пропуску такого строку та без клопотання про поновлення строків на звернення із клопотанням.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, прокурором не було зазначене відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Так, дослідивши зміст протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 від 10.01.2025 не встановлено обставин викрадення мобільного телефону, навпаки, ОСОБА_4 надала пояснення, що останній раз користувалась своїм мобільним телефоном в автомобілі служби таксі, після чого поклала його в карман куртки. Де подівся мобільний телефон не зрозуміла, зазначила, що він міг випасти з куртки та залишитись в таксі.

Постановою старшого слідчого СВ Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 вказане вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000999 від 06.01.2024 лише 27 січня 2025 року, тобто більш ніж через місяць після вилучення майна у ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На переконання слідчого судді, прокурором не доведено підстав арешту майна та необхідності такого арешту.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на вищевказане майно, а тому в задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 06.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1