Справа №522/8851/24
Провадження №1-кп/522/1469/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540 від 21.04.2024 р., у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Криводєєво Вологодської області РФ, громадянки України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2024 року о 10 год 56 хв, в Приморському районі м. Одеса, водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_1 , в умовах вологого дорожнього покриття у вигляді бруківки, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у темний час доби, при ясній погоді та при денному освітленні,здійснювала рух із перевищенням швидкості - 66,4км/год по другій полосі вул. Пушкінська, на якій організовано односторонній рух по трьом смугам руху в одному напрямку, що поділені дорожньою розміткою 1.5 та наявною на проїзній частині дорожньою розміткою 1.12 та 1.14.2 згідно Правил дорожнього руху України перед перехрестям, з боку вул. Базарна в напрямку вул. Успенська.

При під`їзді до регульованого перехрестя вул. Пушкінська - вул. Успенська, режим проїзду транспортних засобів на якому на момент дорожньо-транспортної пригоди регулювався в першу чергу автоматичними світлофорами, що працювали у справному штатному режимі та вищезазначеною дорожньою розміткою, видимість та оглядовість яких для ОСОБА_3 була необмеженою, водій ОСОБА_3 була не уважною, не слідкувала за дорожньою обстановкою та при увімкненні у її напрямку руху червоного сигналу світлофора, що забороняє рух, проігнорував вимоги вказаного сигналу світлофору і продовжила рух в напрямку перехрестя, перебуваючи при цьому ще до в`їзду на перехрестя.

Водій ОСОБА_3 , при продовженні свого руху на заборонений сигнал світлофору, і перед проїздом даного перехрестя у прямому напрямку руху, не переконалася в безпеці маневру, в тому що її маневр буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, маючи технічну можливість, не зупинила керований нею транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 згідно Правил дорожнього руху України або перед перехрещуваною проїзною частиною вул. Успенська, продовжила рух без зупинки на заборонений червоний сигнал світлофору у своєму напрямку руху, та в`їхала на перехрестя вул. Пушкінська - вул. Успенська, в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем «Renault Megane», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вул. Успенська в напрямку вул. Троїцька та проїжджав дане перехрестя у прямо на зелений сигнал світлофору у своєму напряму руху. В результаті зіткнення водій автомобіля «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_1 , втратила керування та продовживши неконтрольований рух, здійснила виїзд за межі проїзної частини з подальшим наїздом на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка стояла на тротуарі, на рекламний щит та металеве огородження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку середнього ступеню тяжкості, яка ускладнилась крововиливом між м?якою та павутинноподібною мозковими оболонками, крововиливом між павутинною та твердою мозковими оболонками лівої тім?яної області, крововиливом між зовнішнім листком твердої мозкової оболонки і внутрішньою поверхнею черепа правої скроневої області, переломи кісток склепіння та основи черепу праворуч (перелом луски правої скроневої кістки вздовж лямбдоподібного шву із розповсюдженням на піраміду скроневої кістки) та супроводжувалася пнев-моцефалією (наявністю повітря в черепній порожнині), підшкірна гематома потиличної ділянки. Вказане ушкодження спричинене дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода).

Дане ушкодження утворилося незадовго до звернення ОСОБА_9 у лікувальний заклад (КНП «ООДКЛ» ООР), і таким чином, могло бути заподіяне 21.04.2024. Вищевказане ушкодження, згідно з п. 2.1.3 «б» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Судом встановлено, що водію автомобіля Hyundai Elantra р/н НОМЕР_1 необхідно було у разі вмикання забороняючого сигналу світлофора зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів та рухатися в населеному пункті зі швидкістю не більше ніж 50км/г,що передбачено вимогами п.п. 8.7.3 (е), 8.10, 12.4 та 12.9(б) Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля Hyundai Elantra р/н НОМЕР_1 , виконуючи вимоги п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настання даної події. В діях водія автомобіля Hyundai Elantra р/н НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 (е), 8.10, 12.4 та 12.9(б) Правил дорожнього руху України, однак невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 ПДР створювали умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Таким чином, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,своїми необережними діями допустила порушення вимог п. п. 2.3 (б), 8.7.3. (е), 8.10. 12.4., 12.9. б), Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), які вказують на те, що:

п. 2.3. ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 8.7.3 ПДР «Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух;

п. 8.10. ПДР «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 , якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7» -

чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за ознаами - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, щиро розкаялась, зазначила, що обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснила, що через ракетні обстріли вона не виспалась та поспішала у зв`язку з чим, проїхала на заборонений сигнал світлофору, думаючи, що встигне проїхати перехрестя, однак сталось зіткнення. Обвинувачена пояснила, що надає грошову компенсацію потерпілій, спілкується з матір`ю потерпілою та стежить за реабілітацією.

Законний представник потерпілої особи ОСОБА_6 підтвердила ті обставини, що дійсно обвинувачена вчиняє всі дії щодо відшкодування шкоди та приймає участь у реабілітації доньки, у зв`язку з чим, вона вважає за можливе призначити покарання без позбавлення волі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Судом в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, окрім характеризуючих матеріалів стосовно обвинуваченої та документів стосовно заходів забезпечення у кримінальному провадженні, наданих прокурором.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самої обвинуваченої, яким суд надає віри, оскільки вони є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органидержавної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши покази й щире каяття ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно неї.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 - щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд враховує, що ОСОБА_3 хоча і вчинила тяжкий злочин, однак її поведінка в суді свідчила про те, що вона щиро розкаялась, морально страждає щодо ситуації, яка склалась, а також переймається за долю неповнолітньої потерпілої. Також суд враховує вік обвинуваченої - 59 років, а також те, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вона має постійні місце проживання та міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується та є несудимою особою.

Окрім того суд враховує позицію законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 про відсутність претензій до обвинуваченої, відсутності цивільного позову та сплату грошової компенсації потерпілій стороні, а також позицію щодо призначення обвинуваченій покарання без позбавлення волі.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових правопорушень,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки судом встановлено щире каяття обвинуваченої та добровільне відшкодування шкоди. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для її майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілою стороною заявлено не було.

Судові витрати по кримінальному провадження - залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз (виконавець: Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз, р/р UA 1000586 в Головному Управлінні Державної Казначейської Служби України в м. Київ, МФО-820172, , код платежу 25010100/101) на загальну суму 31805,76 гривень, в повному обсязі покласти на обвинувачену, а саме:

- судова авто-технічна експертиза, вартістю 3786,40 гривень;

- судова авто-технічна експертиза, вартістю 2650,48 гривень;

- судова авто-технічна та транспортно-трасологічна експертиза, вартістю 2650,48 гривень;

- судова авто-технічна експертиза за обставинами події ДТП, вартістю 22718,40 гривень.

Накладений арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року (справа № 522/6224/24 провадження № 1-кс/522/2399/24) підлягає скасуванню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженої здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженої.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави Україна судові витрати по кримінальному провадженню - залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз, суму у розмірі 31805,76 (тридцять одна тисяча вісімсот п`ять гривень сімдесят шість копійок) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирався.

Арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року (справа № 522/6224/24 провадження № 1-кс/522/2399/24), а саме арешт із забороною розпорядження та користування на автомобіль «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрованого СХТ від 18.11.2015 року в ТСЦ № 5142, належить: ОСОБА_3 , зареєстрований за адреса: АДРЕСА_2 , та арешт, із забороною розпорядження та користування на автомобіль «Renault Megane», р.н. НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 26.03.2021 року ТСЦ № 6350, належить: ОСОБА_8 , зареєстрований за адреса: АДРЕСА_3 - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- автомобіль «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_1 - вважати повернутим власнику за належністю,

- автомобіль «Renault Megane», р.н. НОМЕР_2 - вважати повернутим власнику за належністю,

- два DVD-R - диска білий, з надписом «ДТП 21.04.2024 Рено» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1