Провадження № 11-сс/4808/9/25
Категорія ч.1 ст.170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2024 року у кримінальному провадженні №0000027 за ч.3 ст.332, ч.3 ст.369-2 КК України,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2024 року накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваної ОСОБА_8 , а саме на:

1) земельну ділянку з кадастровим номером :07:014:0102, площею 0,0583 га.

2) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,5 кв. м. До квартири належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та неналежно вмотивованою. Вказує, що строк на апеляційне оскарження постанови суду було пропущено з поважних причин, оскільки клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто без участі ОСОБА_8 та її представника.

Наявність підстав для накладення арешту на майно має бути підтверджена конкретними доказами, на які має бути посилання в ухвалі слідчого судді. Зазначає, що досудове розслідування кримінального провадження відбувається із грубим порушенням правил підслідності, а тому всі зібрані стороною обвинувачення докази є недопустимими. Це сталося внаслідок безпідставної зміни підслідності кримінального провадження від ДБР до Національної поліції. За таких обставин, вважає що ОСОБА_8 не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні.

Крім того, на думку апелянта, слідчий суддя, приймаючи оскаржуване рішення, не досліджував надані стороною обвинувачення документи, що свідчить про формальний підхід до розгляду клопотання.

Також вважає необґрунтованою підозру у даному кримінальному провадженні, оскільки мала місце провокація кримінального правопорушення.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, останню скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Підозрювана ОСОБА_8 та автор апеляційної скарги - адвокат ОСОБА_7 , належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, проте в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо строку на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу.

З урахуванням тих обставин, що розгляд клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто без участі ОСОБА_8 та її захисника, слід визнати, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В п.3 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, санкція якої передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Зазначене в ухвалі майно є власністю підозрюваної, а тому є підстави для його арешту.

Щодо доводів про необґрунтованість підозри через порушення правил підслідності кримінального провадження та недопустимості усіх доказів, апеляційний суд зазначає, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України, слідчий суддя лише зобов`язаний визначитись, чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, наведені захисником доводи про недопустимість доказів не вказують на наявність підстав передбачених ст.87 КПК України, а тому це питання підлягає вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Поновити представнику власника майна адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000027 за ч.3 ст.332, ч.3 ст.369-2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4