Справа № 752/6243/25
Провадження № 1-кс/752/2392/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Київської міського прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської міського прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме на майно вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено Мобільний телефон iPhone чорного кольору в чохлі та 2 банкноти номіналом 200 гривень кожна.

В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, прокурором у клопотанні зазначено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Встановлено, що на території України на протязі тривалого часу діє група осіб з числа посадових осіб територіальних підрозділів Державної служби України з безпеки на транспорті, які попередньо домовившись між собою, налагодили протиправний механізм отримання неправомірної вигоди від нелегальних перевізників, що не мають відповідних ліцензій або перевізників, які порушують вимоги законодавства, що регулює безпеку на транспорті та отримують від останніх неправомірну вимогу за не складання приписів та адміністративно господарських актів про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог закону, а у разі наявності у перевізників всіх дозвільних документів, на останніх здійснюється штучний тиск для отримання неправомірної вигоди.

ОСОБА_4 , старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті у Черкаській області, використовуючи службове становище, вимагав та отримував неправомірну вигоду від ОСОБА_5 , який представляв інтереси ФГ «Кондор С.». За проїзд вантажних автомобілів територією Черкаської області без вагового контролю та без складання адміністративних актів ОСОБА_4 встановив «тариф» у 2000 грн. за один транспортний засіб.

05.12.2024 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 10 000 грн. за безперешкодний проїзд п`яти вантажних автомобілів. 12.03.2025 він, за попередньою змовою з невстановленими особами, доручив отримання 20 000 грн. (за 10 транспортних засобів) своєму посереднику ОСОБА_6 , який не був обізнаний про незаконний характер угоди. Після отримання коштів ОСОБА_6 передав їх ОСОБА_4 у м. Черкаси.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи службове становище, отримав неправомірну вигоду за невчинення дій в інтересах третіх осіб, що кваліфікується за ч. 3 ст. 368 КК України.

12.03.2025 року в ході затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, проведено особистий обшук в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone чорного кольору в чохлі; 2 банкноти номіналом 200 гривень кожна.

13.03.2025 слідчим СУ ГУ Національної поліції у м. Києві вилучені речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна прокурор посилається на необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна прокурор вказує на п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судове засідання прокурор ОСОБА_7 не з`явилась, до початку розгляду справи подала заяву, якою просила проводити розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі та просить слідчого суддю його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився. Як вбачається з матеріалів клопотання, захисника було повідомлено про дату та час розгляду шляхом телефонного зв`язку, що підтверджується наявною телефонограмою

Розглянувши клопотання прокурора, дослідивши додані до нього додатки у виді копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п. 1 ч.2 ст. 132 КПК України. Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000041 від 16.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

12.03.2025 року в ході затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, проведено особистий обшук в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone чорного кольору в чохлі; 2 банкноти номіналом 200 гривень кожна.

13.03.2025 слідчим СУ ГУ Національної поліції у м. Києві вищевказані речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У клопотанні, що розглядається, прокурор посилався на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, а тому слідчим суддею мають бути враховані п.п. 1-2, 5-6 наведеної вище статті.

Отже, відповідно до витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження 0000041 зареєстрованого 16.02.2024 органом досудового розслідування встановлюються обставини щодо службових осіб органів влади, діючи за попередньою змовою групою осіб, систематично отримують неправомірну вигоду для себе у суму від 10 000 до 12000 гривень від суб`єктів господарювання за вчинення службовими особами в інтересах того хто надає неправомірну вигоди, а саме га створення перешкод та не складання відповідних актів з порушення відносно представників суб`єктів господарювання, тобто будь-якої дії з використання наданої влади та службового становища.

Постанова про визнання речовими доказами від 13.03.2025 року, попри посилання прокурора в тексті клопотання, не містить відомостей про визнання речовими доказами мобільного телефону iPhone чорного кольору в чохлі та 2 банкнот номіналом 200 гривень кожна.

Проте вирішуючи питання про накладення арешту на майно із підстав визнання його речовим доказом, слідчий суддя самостійно перевіряє його ознакам викладеним у ст. 98 КПК України.

Так прокурор просить накласти арешт на мобільний телефон iPhone чорного кольору в чохлі та 2 банкноти номіналом 200 гривень кожна, при цьому майно, на яке проситься накласти арешт, не містить ознак ідентифікації предмета, що чи підпадає це майно під критерії речового доказу (ст. 98 КПК України). Просто зазначена сума без ідентифікації купюр, номіналів, не дає можливості вважати такі кошти речовими доказами. Мобільний телефон без вказівки на модель, серійний номер, IMEI також не дозволяє встановити його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Накладення арешту на майно, яке не має ідентифікуючих ознак, є недоцільним і не відповідає вимогам КПК України, оскільки не дозволяє виконати завдання арешту забезпечити можливість використання речі як доказу, з огляду на те, що без точної ідентифікації суд не може встановити, чи стосується це майно особи, яка підозрюється, чи має воно доказове значення, і чи воно взагалі існує в такому вигляді.

З огляду на зазначене у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 98, 110, 131, 170, 171, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилученого в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone чорного кольору в чохлі; 2 банкноти номіналом 200 гривень кожна, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1