03.02.25
Справа № 635/1477/23
Провадження № 1-кп/635/622/2025
У Х В А Л А

03 лютого 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та незаконного впливу на свідків, та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, а тому знаходячись на волі, усвідомлюючи тяжкість та можливість отримання реального покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін ОСОБА_7 може виїхати за межі України та переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, обвинувачений усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів на території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України та враховуючи набуті ним зв`язки з представниками країни-агресора РФ, може переховуватись від суду на території РФ чи тимчасово окупованих частинах території України. Про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків свідчить те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, спрямовані на здійснення погроз, підкупу, вмовлянь свідків, оскільки їх показання мають ґрунтове значення. При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор просив суд врахувати, що з врахуванням фактичних обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, змісту пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у злочинах проти основ національної безпеки України, які вчинені під час воєнного стану, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпечність як самих діянь, так і особи обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд змінити запобіжний захід на інший більш м`який запобіжний захід. Вказав на недоведеність прокурором ризиків, передбачених статтею п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, та відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на інший більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування клопотання захисник посилається на необґрунтованість поданого прокурором клопотання, недоведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, та відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби, застосувати Конвенцію про захист прав людини та основних свобод (з відповідними правками) 1950 року, частину 3 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», частину 4 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Конвенцію про захист цивільного населення під час війни (Женева, 12 серпня 1948 року, за датою набрання чинності для України 03 січня 1955 року).

В обґрунтування доводів письмового клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт захисник посилається на те, що прокурор в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не довів наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 є відповідальною і дисциплінованою людиною, пенсіонером, який у віці майже 70 років має значний трудовий стаж та авторитет у своїй громаді, яка обрала його депутатом органу місцевого самоврядування, працював директором школи, не судимий, має свою сім`ю, одружений, має місце постійного проживання в АДРЕСА_1 , поруч із Немишлянським відділом поліції міста Харкова, який може здійснювати ефективний контроль за обвинуваченим. Рівень його свідомості та відповідальності, самостійності, сповна гарантує виконання ним як обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у даному судовому процесі. Щодо його малоймовірних спроб якось протидіяти суду, то вони практично виключаються.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 не має навіть думки переховуватися від суду, оскільки, виїхавши з окупованої території 10 вересня 2022 року, він через Європу відразу повернувся до Харкова, де йому вже 28 вересня 2022 року оголосили підозру. Якби він мав намір переховуватися та мав би відчуття провини за щось протизаконне, то він би просто залишився в іншій країні та не повертався би додому.

Захисник вважає за необхідне врахувати, що в контексті практики Європейського суду з прав людини слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko V. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Voidova (Бекчиєв проти Молдови)).

У даному випадку ризик втечі ОСОБА_7 взагалі відсутній з огляду на його характеристику, крім того, він має трьох доньок, які проживають в Україні, зятя, який є військовослужбовцями Збройних Сил України та захищає її від ворога.

Крім цього у ОСОБА_7 немає ніякої потреби незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Є багато свідків, що допитані слідчим, які об`єктивно підтверджують правомірність поведінки ОСОБА_7 на окупованій території, та він позбавлений будь-яких можливостей вірогідного незаконного впливу та перешкоджанню кримінальному провадженню.

Захисник зазначає, що обґрунтована підозра/обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за інкримінованими статтями КК України відсутня. У його діях відсутня подія та склад інкримінованих злочинів, так як він діяв як законно обраний місцевий депутат в інтересах територіальної громади, а його обвинувачення у вчиненні двох взаємовиключних складах кримінальних правопорушень є абсурдним. Законність його поведінки на окупованої ворогом території підтверджується ч. 3 ст. 9 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", ч. 4 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", міжнародними конвенціями, які ратифіковані Україною, але не враховані досудовим розслідуванням.

На думку захисника, з врахуванням наведених обставин справедливим і правильним, буде зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, який передбачений КПК України, як різновид запобіжного заходу пунктом 4 частиною 1 статті 176 КПК України, в тому числі за тяжкі злочини.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2022 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 26 листопада 2022 року.

В подальшому запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 неодноразово продовжувався Київським районним судом м. Харкова та Харківським районним судом Харківської області, останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2024 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 06 лютого 2025 року включно.

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 06 лютого 2025 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, за частиною 1 статті 111-2 КК України, який відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років, та за частиною 5 статті 111-1 КК України, який відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду.

Колегія суддів зазначає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

На переконання колегії суддів, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а відтак останній може здійснювати вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на дані, які характеризують особу обвинуваченого, не може розцінюватись судом, як обставини, які зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінальних правопорушень у яких він обвинувачується, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій обвинуваченим, пов`язаних з вищенаведеними ризиками.

Твердження захисників про недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи захисника щодо відсутності обґрунтованого обвинувачення, а так і відсутності підстав для тримання обвинуваченого під вартою, колегією суддів не приймаються, оскільки вказане питання вирішується судом за наслідками судового розгляду при ухваленні вироку.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінують обвинуваченому, проти основ національної безпеки України, вчинених під час воєнного стану, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відтак, обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є неможливим, а тому клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

За вказаних підстав, строк тримання обвинуваченого під вартою необхідно продовжити на 60 днів.

Колегія суддів при постановленні даної ухвали, керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні під час дії воєнного стану кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, проти основ національної безпеки України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на шістдесят днів до 03 квітня 2025 року включно.

Строк дії ухвали встановити до 03 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захисникам, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 лютого 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2