Номер провадження: 11-сс/813/315/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у письмовому провадженні, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 13.01.2025 про накладення арешту на майно у к/п №0000006 від 07.08.2024 за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та було накладено арешт із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 23.12.2024 у ході проведення обшуку т/з марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », а саме на протокол перевірки технічного стану т/з д.н.з. НОМЕР_3 та поліс страхування на вказаний автомобіль (страхувальний ОСОБА_9 ), всього на 2 арк.; копію заяви на переміщення пального ТОВ «Імперіал Авто» на 1 арк.; клопотання про відкладення слідчої дії допиту свідку, заявник ОСОБА_9 на 3 арк.; виписку з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_9 на 1 арк.; копію договору про оренду транспортного засобу №07.1-08/23 між ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Імперіал Авто» з актом приймання передачі до нього, всього на 4 арк.; повідомлення про прийняття працівника на роботу ТОВ «Імперіал Авто» - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на 1 арк.; ТТН на відпуск нафтопродуктів від 01.03.2024 (перевізник ФОП ОСОБА_12 ) на 3 арк.; поліетиленовий файл із ТТН щодо перевезення пального (ФОП ОСОБА_10 ), всього на 309 арк.; т/з Volkswagen Crafter, д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього; пластикову ємність об`ємом 3000 л синього кольору, до якої під`єднано насос, лічильник та пістолет для відпуску пального.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийшла до висновку про те, що вилучене майно має ознаки знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим потребує збереження з метою дослідження та встановлення обставин кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- сторона обвинувачення у поданому клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не навели жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно у ОСОБА_7 було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 та/або ч. 3 ст. 212 КК України. Серед долучених до клопотання про арешт майна матеріалів, якими воно обґрунтовується, більшість з них є документами процесуального характеру, лише один документ - рапорт ст. о/у 6 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_13 - містить прізвище, ім?я, по батькові та інші ідентифікуючі відомості власника майна, проте інформацію, зазначену у вказаному рапорті, не підтверджено жодним доказом. Водночас, рапорт не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України;

- як прокурор у поданому клопотанні, так і слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, не надали належної правової оцінки таким обставинам, що у ході обшуку не було виявлено жодного палива, яке було чи могло бути предметом «незаконного зберігання з метою збуту, незаконного транспортування з метою збуту та незаконного збуту підакцизних товарів без дозвільних документів» . Окрім того, слідчий суддя не врахувала надані пояснення з приводу того, що обладнання використовувалося для зберігання палива виключно з метою забезпечення роботи побутового генератора власника вилученого майна та його родини під час ракетних обстрілів та не врахувала відсутність у майна, на яке накладено арешт будь-якого доказового значення;

-накладення арешту на майно ОСОБА_7 без належного правового обґрунтування порушує справедливу рівновагу між суспільним інтересом і правомірною метою та фундаментальними правами і свободами власника майна.

За таких обставин, представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 13.01.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

На адресу апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_6 направив клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_8 також подав заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Відтак, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 та ст. 405 КПК України розгляд проведено без учасників судового розгляду та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона вказаним вимогам відповідає не в повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у к/п № 0000006 від 07.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

До ЄРДР внесено відомості про те, що невстановлені громадяни, використовуючи підконтрольні їм підприємства разом з іншими невстановленими службовими особами підприємств вчинили дії, направлені на умисне ухилення від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в особливо великих розмірах.

При цьому, відповідно наявних матеріалів провадження, встановлено, що фактично ПММ, які відповідно до податкових накладних реалізовано ряду підприємств на території України, реалізується за готівкові кошти оптом та в роздріб невстановленому колу осіб.

Також під час досудового розслідування встановлено, що на території Білгород-Дністровського району Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, незаконне транспортування з метою збуту, а також незаконний збут підакцизних товарів, а саме ПММ, без дозвільних документів.

Відповідно до клопотання прокурора до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення причетний громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_7 , разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального шляхом використання транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту прокурорвизначив метою накладення арешту на майно необхідність збереження речових доказів, у тому числі для подальшого проведення експертиз з метою встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання прокурора не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що у судовому засіданні апеляційного суду прокурором були надані фотознімки, зі змісту яких вбачається, що за допомогою зазначеного автомобіля імовірно здійснювався продаж пального, однак, колегія суддів наголошує, на тому, що норми кримінального процесуального законодавства, які узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що протоколі обшуку зазначено про те, що у транспортному засобі виявлено пластикову ємність, насос та лічильники, в той же час, це не позбавляло прокурора обов`язку зазначити ці обставини у клопотанні на виконання вимог ст. 171 КПК України.

Клопотання прокурора фактично містить лише загальне посилання на положення ст.ст. 98, 170 КПК, та вказівку про те, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на все вищевказане майно, оскільки містить інформацію, яка потребує дослідження в ході проведення досудового розслідування, у тому числі експертного, та має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання прокурора на необхідність накладення арешту майна осіб з метою лише вивчення речей та отримання інформації, яка можливо самостійно або в сукупності має доказове значення для злочину.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, досудове розслідування проводиться з серпня 2024, на теперішній час про підозру жодній особі не повідомлено.

В матеріалах судового провадження відсутні відомості про призначення експертних досліджень вилученого майна, необхідністю проведення яких також було обґрунтоване клопотання.

Апеляційний суд звертає увагу на неприпустимість загального переліку в клопотанні документів та речей, без зазначення того, яка саме правова підстава для накладення арешту на майно, зокрема на виписку із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 та яка його мета накладення саме в даному конкретному кримінальному провадженні.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що наявні у матеріалах справи рапорти та листи на виконання доручення не можуть бути достатніми підставами для накладення арешту на майно, з огляду також та те, що відповідно до усталеної практики ВС рапорт не є доказом, в розумінні ст. 84 КПК України.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів не виключає відношення вилученого майна до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Оскільки апеляційним судом встановлені порушення, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи представника ОСОБА_6 щодо обґрунтованості клопотання прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору-процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 13.01.2025, про накладення арешту на майно, вилучене 23.12.2024 у ході проведення обшуку т/з марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », у к/п №0000006 від 07.08.2024 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 23.12.2024 в ході обшуку транспортного засобу «VOLKSWAGEN CRAFTER», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 » - повернути прокурору відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4