Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4571/24

Номер провадження: 1-кс/511/1210/24

17.12.2024 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської ОСОБА_3.,за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання слідчого відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5., погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6. по кримінальному провадженню № 0000856 від 9 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області вищевказане клопотання, в обґрунтування якого слідчий зазначив, що 9 грудня 2024 року о 14:23 год. до ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 9 грудня 2024 року о 13:54 год. біля залізничного вокзалу селища Затишшя Роздільнянського району Одеської області, невідома особа незаконно заволоділа його т/з ВАЗ 111930 д/з НОМЕР_1 .

Під час проведення огляду місця події на околиці селища Захарівка Роздільнянського району Одеської області було виявлено та вилучено наступне майно, а саме: т/з марки ВАЗ, синього кольору, н/з НОМЕР_1 , 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_2 , а також змиви з панелі, керма, внутрішніх ручок.

Позиція учасників розгляду клопотання.

Слідчий відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5. надіслав на адресу суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Інші учасники в судове засідання не з`явились.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання.

Відділенням № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000856 від 09.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Частина перша статті 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до постанови слідчого відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5. від 10 грудня 2024 року, вищевказане майно визнано речовим доказом.

Положення статті 98 КПК України регламентують, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно пункту першого частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, слідчий суддя при розгляді клопотання врахував: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна.

Відносно розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

При цьому, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

На підставі встановлених обставин, а також зважаючи на те, що вилучене під час досудового розслідування майно має значення речового доказу та є підстави вважати, що в подальшому може бути використане, як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане клопотання є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Керуючись статтями 98, 107, 131, 132, 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділення № 2 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5., погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6. по кримінальному провадженню № 0000856 від 9 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - задовольнити.

Накласти арешт у виді заборони відчуження на т/з марки ВАЗ, синього кольору, н/з НОМЕР_1 , 2007 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_2 , власником є ОСОБА_2 , а користувачем є ОСОБА_1 .

Накласти арешт у вигляді заборони користування, розпорядження та відчуження на наступне тимчасово вилучене майно, а саме: змиви з панелі, керма, внутрішніх ручок автомобіля ВАЗ 111930, з метою проведення експертиз.

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_3