ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1012/25 Справа № 190/2489/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27.01.2022 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6-ти років позбавлення волі без конфіскації майна, яке почав відбувати з 05.08.2019 року. За час відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується добре, не працевлаштований. Допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим до нього застосовувались 4 дисциплінарних стягнень та 1 заохочення за сумлінну поведінку.

Враховуючи викладене, суд, дійшов висновку, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і відбулись, однак за наявності дисциплінарних стягнень за весь період відбування покарання суд не може стверджувати про те, що засуджений довів своє виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання, не надав належної оцінки тому, що він працевлаштований на у швейному цеху, але його офіційно не працевлаштовують, сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, має одне заохочення, а раніше застосовані до нього стягнення вже погашені за плином часу.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що за весь час відбуття покарання останній характеризується добре, допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим до нього застосовувались 4 дисциплінарні стягнення та 1 заохочення, не працевлаштований, а тому судом враховано нестабільну поведінку засудженого за весь час відбуття покарання та зроблено висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 на даному етапі відбуття покарання ще не довів свого виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_7 відбуває покарання з серпня 2019 року за вчинення ряду злочину проти власності, раніше був засуджений за аналогічні злочини, звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-достроково, однак не виправдовував довіри суду та знову вчиняв аналогічні кримінальні правопорушення. Колегіє суддів враховано, що засуджений не працевлаштований, за весь час відбуття покарання має 4 стягнення за порушення режиму утримання та період відбування покарання, який складає більше 5 років має лише 1 заохочення.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами засудженого, що судом надано невірну оцінку його характеристиці, оскільки суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що за весь час відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 мав нестабільну поведінку, свідомо допускав порушення режиму утримання, що свідчить про те, що він не довів свого виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Засуджений ОСОБА_7 за тривалий час відбуття покарання має лише одне заохочення та 4 дисциплінарних стягнень, які хоча і погашені, однак свідчать про недотримання ним режиму утримання, тобто протягом усього строку відбуття покарання засуджений байдуже ставився до покладених на нього обов`язків, не відзначався особливою старанністю при виконанні робіт, про що свідчить відсутність системності в заохоченнях. При цьому, колегія суддів зазначає, що засуджений ОСОБА_7 піддавався дисциплінарним стягненням, що не може вказувати на безумовному виконанні ним умов утримання. Таким чином, з огляду на загальний строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_7 , наявність одного заохочення та чотирьох стягнень свідчать про нестабільну поведінку засудженого під час відбуття покарання та зазначені обставини не можуть свідчити, що засуджений ОСОБА_7 безумовно довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як видно з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого та його прагнення до неухильного дотримання умов відбування покарання, проходження ним певних програм соціального виховання, свідчить про те, що він стає на шлях виправлення, однак, за відсутності відомостей щодо системних заохочень за весь період відбуття покарання, наявність дисциплінарних стягнень, колегія суддів позбавлена можливості застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення, оскільки на даний час, це буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Керуючись ст. 81, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4