Ухвала

Іменем України

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа №757/27388/24-к

провадження № 51-380 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року,

встановив:

Ухвалою cлідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року задоволено скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , скасовано постанову заступника начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 від 19.05.2022 про зупинення досудового розслідування кримінального провадження № 0000403 від 18.05.2022.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 06 грудня 2024 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовила у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказану ухвалу слідчого судді, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі прокурор, вважаючи вказану ухвалу суду апеляційної інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог прокурор зауважує, що:

- хоча ухвала слідчого судді від 28 листопада 2024 року окремому оскарженню не підлягає, суду апеляційної інстанції слід було відкрити провадження за апеляційною скаргою, оскільки оскаржуваною ухвалою фактично прийнято рішення по суті кримінального провадження, в якому особі повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину із потерпілими іноземцями, яким заподіяна матеріальна шкода, сума якої є особливо великим розміром;

- забезпечення права на апеляційний перегляд у даному випадку регламентовано п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому, суду апеляційної інстанції слід було керуватися ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК;

Окремо прокурор наводить твердження щодо незаконності та невмотивованості ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, оскільки ухвала суду першої інстанції не переглядалась в апеляційному порядку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням вказаного вище, доводи касаційної скарги щодо незаконності та невмотивованості прийняття рішення слідчим суддею не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині незаконності дій апеляційного суду при відмові у відкритті провадження, колегія суддів зауважує наступне.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК визначено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, серед іншого, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, в тому числі, про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Як убачається зі змісту інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, та копій ухвал, долучених до касаційної скарги (справа №757/27388/24-к), ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року задоволено скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , скасовано постанову заступника начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 від 19.05.2022 про зупинення досудового розслідування кримінального провадження № 0000403 від 18.05.2022.

Відтак, вказана ухвала постановлена в межах компетенції слідчого судді.

При цьому, в ухвалі слідчого судді від 28 листопада 2024 року зазначено, що така ухвала оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями КПК, і розширеному тлумаченню він не підлягає.

Тобто постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою скасовано постанову слідчого про зупинення досудового розслідування, не входить до визначеного КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Водночас, оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді в апеляційному порядку чинним КПК не передбачено.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя суду апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу прокурора на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшла обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановила ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

При цьому доводи касаційної скарги про те, що суду апеляційної інстанції слід було відкрити провадження за апеляційною скаргою, оскільки оскаржуваною ухвалою фактично прийнято рішення по суті кримінального провадження, на увагу не заслуговують, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено винятків для відкриття апеляційного провадження у зв`язку зі складністю кримінального провадження, кількістю потерпілих осіб та сумою завданої шкоди, а суддя суду апеляційної інстанції вірно керувалась приписами ч. 4 ст. 399 КПК, встановивши, що вказана ухвала слідчого судді окремому оскарженню не підлягає, у зв`язку із чим відмовила прокурору у відкритті провадження.

Крім того, твердження прокурора про забезпечення можливості на апеляційний перегляд у даному випадку на підставі загальних засад кримінального провадження є також неприйнятними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

За пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 6 ЄКПЛ, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №-9 зп/1997, відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, водночас, у даному випадку можливість оскарження судового рішення, постановленого під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, прямо не передбачена положеннями ст. 392 КПК України, у зв`язку із чим таке рішення окремому оскарженню не підлягає.

При цьому, в ухвалі ЄСПЛ від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року, «Delcourt v. Belgium»).

З огляду на зазначене вище, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження, оскільки рішення слідчого судді постановлено в межах його повноважень передбачених КПК, якими також чітко врегульовано порядок їх оскарження.

Таким чином, за результатом перевірки доводів прокурора щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року про відмову у відкритті провадження, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3