Справа № 157/1634/23 Провадження №11-кп/802/680/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000243 від 20.08.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено повністю.

Визначено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним проступком.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 серпня 2023 року близько 18 години, на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин із ОСОБА_10 , умисно наніс не менше дванадцяти ударів кулаком правої руки та ногами в обличчя, по тулубу та кінцівках останньої, шарпав за одяг та волосся, внаслідок чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці та синців в ділянці лівої щоки, обох верхніх кінцівок, тулуба та правої нижньої кінцівки, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Захисник обвинуваченого оскаржує вирок у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку. Апелянт зазначає, що умислу в обвинуваченого на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень не було, а дії ОСОБА_8 були спрямовані на самозахист, тому, на думку сторони захисту, в діях обвинуваченого відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вказує про необхідність призначення додаткової судово-медичної експертизи для встановлення обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Захисник просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим, а цивільний позов залишити без задоволення.

У поданому до суду запереченні на апеляційну скаргу, прокурор вказує про необґрунтованість апеляційних вимог захисника обвинуваченого та просить залишити вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29.08.2024 без змін.

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_10 . До суду надійшло клопотання з проханням залишити апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, а вирок суду - без змін, судовий розгляд здійснювати за її відсутності.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, представника потерпілої, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, прокурора, який апеляційну скаргу сторони захисту заперечив та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні дотримано.

За змістом положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Посилання захисника обвинуваченого про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 125 КК України винним себе не визнав, вказав,що у день та час, зазначені в обвинувальному акті дійсно зайшов на подвір`я потерпілої ОСОБА_10 щоб забрати свою курку, яка випадково там опинилися. Зайшовши на подвір`я потерпілої він забрав курку і вже мав виходити, як раптом ззаду його схопила ОСОБА_10 і почала трусити, на що він сказав їй, щоб вона його відпустила і він піде, однак потерпіла нанесла йому удари по обличчі, по голові, та він заднім ходом відходив в цей момент від неї ближче до хвіртки щоб вийти з подвір`я, вона його відпускала, а потім знову хапала за груди, і ще наносила удари, та у подальшому вибігла дочка потерпілої та забрала її від нього, та у той же час вже вийшла його жінка на вулицю, і він залишив подвір`я потерпілої.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого, при перевірці вироку суду першої інстанції апеляційним судом з`ясовано, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку. Зокрема, вина ОСОБА_8 за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції обставин, підтверджується: протоколами проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2023 року, 26 серпня 2023 року з відеозаписом до них; висновком судово-медичної експертизи № 148 від 22 серпня 2023 року та іншими письмовими доказами.

Потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції підтвердила, що тілесні ушкодження їй спричинив саме ОСОБА_8 з яким вона тривалий час має неприязні відносини.

Сам факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень, у вигляді садна в лобній ділянці та синців в ділянці лівої щоки, обох верхніх кінцівок, тулуба та правої нижньої кінцівки стверджується висновком експерта №148 від 22.08.2023. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травмуючої дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючої поверхні садно за механізмом-тертя, синці за механізмом удар, в мінімальній кількості дванадцяти травматичних дій, терміном 2-3 доби до моменту обстеження. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді садна в лобній ділянці та синців в ділянці лівої щоки, обох верхніх кінцівок, тулуба та правої нижньої кінцівки по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Показання потерпілої ОСОБА_10 у судовому засіданні узгоджуються з зазначеним вище висновком судово-медичної експертизи, зокрема, у частині механізму заподіяння тілесних ушкоджень та місці розташування цих тілесних ушкоджень на тілі потерпілої: лобна ділянка - садно за механізмом тертя (підтверджуються показання потерпілої, згідно з якими обвинувачений хапав за волосся в передній ділянці (лобній) голови та, тримаючи, тягнув), ділянка лівої щоки, обох верхніх кінцівок, тулуба та правої нижньої кінцівки - синці за механізмом удар, а також з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що незначні суперечності у показаннях свідка ОСОБА_11 , в частині кількості нанесених обвинуваченим потерпілій ударів, не свідчать про неправдивість показань цього свідка, з чим погоджується й апеляційний суд.

Крім того, жоден із допитаних судом свідків, потерпіла не повідомляли суду про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 іншою особою, при тому, що сам обвинувачений не заперечує факту конфлікту з потерпілою.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у показаннях потерпілої та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оскільки їхні показання є достатніми та загалом узгоджуються між собою, а також із письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, які були покладені в основу обвинувального вироку та які не спростовані в апеляційній скарзі.

Показання інших свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , судом першої інстанції належним чином і в достатній мірі оцінені та висвітлені у судовому рішенні з наведенням обгрунтованих мотивів щодо їх неврахування при розгляді кримінального провадження.

Невизнання вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом доведена сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення.

Твердження захисника про те, що у ОСОБА_8 не було жодного наміру завдавати тілесні ушкодження потерпілій є безпідставними. Саме обвинувачений зайшов на подвір`я до потерпілої, хоча ОСОБА_10 і агресивно відреагувала на нього, однак він мав можливість вільно покинути місце події в разі будь-якої загрози його життю чи здоров`ю, відсторонитися від конфлікту, ураховуючи, що потерпіла відштовхнула ОСОБА_8 .

Обставини щодо часу утворення тілесних ушкоджень у обвинуваченого, місця розташування тілесних ушкоджень, механізму їх спричинення підтверджують показання потерпілої в суді першої інстанції, згідно з якими вона, побачивши обвинуваченого на своєму подвір`ї та почувши від нього словесні образи нецензурними словами, двома руками міцно схопившись в області грудної клітини, плечей за обвинуваченого, сильно штовхнула його. Тобто у даному конкретному випадку обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони, оскільки відсутні будь-які докази про те, що потерпіла, після одного хапання його обома руками в область грудної клітки, плечей і одного сильного поштовху, від якого обвинувачений не падав, намагалася його ударити чи мала агресивну поведінку.

У висновку судово-медичної експертизи № 147 від 21 серпня 2023 року констатовано, що у обвинуваченого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці тулуба. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травмуючої дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючої поверхні садно за механізмом-тертя, в мінімальній кількості двох травматичних дій, терміном 1-2 доби до моменту обстеження.

З огляду на наведене спростовується версія сторони захисту, щодо кількості ударів нанесених потерпілою ОСОБА_8 під час конфлікту 19 серпня 2023 року, і та обставина, що обвинувачений змушений був захищатися від нападу ОСОБА_10 чи мала місце самооборона.

У свою чергу кількість ударів, завданих ОСОБА_8 потерпілій, що мало місце вже після одного поштовху останньою обвинуваченого, їх локалізація, механізм спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень свідчать про умисний характер дій обвинуваченого, спрямованих на заподіяння ОСОБА_10 шкоди.

Отже, доводи сторони захисту про поведінку потерпілої під час конфлікту, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки це жодним чином не спростовує спричинення обвинуваченим потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Необгрунтованими є покликання сторони захисту щодо необхідності призначення додаткової судово-медичної експертизи для встановлення точного механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень у зв`язку з тим, що, на думку захисника, такі тілесні ушкодження могли утворитися не внаслідок ударів, а внаслідок стиснення, які вчинив ОСОБА_8 неумисно при спробі самозахисту.

Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за заподіяння легких тілесних ушкоджень. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони умисною виною.

Відповідальність за ст. 125 КК настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Отож, при встановленні фактичних обставин кримінального провадження, передбаченого ст. 125 КК України з`ясовується спосіб та механізм отримання тілесних ушкоджень, кількість травматичних дій та інші обставини, однак для кваліфікації дій винного за ст. 125 КК України обов`язковим є саме встановлення ступеня тяжкості фактично отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Висновком експерта № 148 від 22 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_12 19 серпня 2023 року під час конфлікту з ОСОБА_8 отримала легкі тілесні ушкодження, та підстави недовіряти вказаному висновку експерта чи ставити його під сумнів у колегії суддів відсутні. Ураховуючи встановлені фактичні обставини кримінального провадження, фактичне незаперечення обвинуваченим самого конфлікту та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій (виправдовуючи свої протиправні дії лише метою самозахисту), у даному конкретному випадку, на думку колегії суддів, відсутні обґрунтовані підстави для призначення додаткової судово-медичної експертизи, як про це просить захисник покликаючись лише на свою суб`єктивну думку щодо механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви щодо незгоди із судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили апеляційному суду дійти висновку, що судове рішення підлягає скасуванню.

Призначене ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, визначене відповідно до вимог закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та більше того в апеляційній скарзі не оспорюється.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді