КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 11 грудня 2024 року апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року,

за участі:

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та накладено арешт на майно у виді транспортного засобу автомобіля марки «Jeep» моделі «Wrangler», 2012 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_5 .

Накладено арешт на документ у виді свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Jeep» моделі «Wrangler», з номерним знаком НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .

Відмовлено у вимозі слідчого про визначення місця зберігання арештованого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно у виді транспортного засобу автомобіля марки «Jeep» моделі «Wrangler», 2012 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_5 , на документ у виді свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Jeep» моделі «Wrangler», з номерним знаком НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та передати арештоване майно на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Слідчим під час розгляду клопотання не надано оцінку поясненням сторони захисту. Зокрема про те, що довіреність від 23 січня 2023 року, видана директором ТОВ «Про-Лайн Україна» ОСОБА_9 , якою він уповноважує приватну особу (свою дружину ОСОБА_10 ) представляти його інтереси, як директора Товариства у будь-яких установах, в період вирішення питання щодо поділу спільного майна подружжя до розірвання шлюбу (січень 2023 року).

Крім того, ОСОБА_9 11 вересня 2024 року не надавав показів про те, що підпис від імені директора Товариства виконано не ним. З цього приводу його не допитано.

Також, слідчим суддею не взято до уваги те, що у кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено, а технічний паспорт та ключі від автомобіля вилучені під час особистого обшуку без ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя залишив поза увагою клопотання представника власника майна про передачу зберігання арештованого майна його власнику.

Посилається на те, що проголошення повного тексту рішення не фіксувалося технічними засобами. Крім того, з журналу судового засідання вбачається, що учасники не прибули. Однак, власник майна ОСОБА_5 знаходилася в приміщенні суду, про що було відомо секретарю судового засідання. Апелянт вважає, що вказана обставина є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11 вересня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000259, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України.

Слідчий у своєму клопотанні зазначив, що 11 вересня 2024 року до ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області надійшла письмова заява від директора ТОВ "Про-Лайн Україна" ОСОБА_9 про те, що ймовірно довірена особа товариства ОСОБА_11 шляхом підробки двох та більше офіційних документів здійснив перереєстрацію майна (транспортних засобів) ТОВ "Про-Лайн Україна", серед яких є транспортний засіб Jeep Wrangler, 2012 р.в., номер кузова - НОМЕР_1 , чим завдав товариству матеріальної шкоди.

Допитаний як представник потерпілого директор ТОВ "Про-Лайн Україна" ОСОБА_9 вказав, що на балансі ТОВ "Про-Лайн Україна" наявні транспортні засоби, в тому числі Jeep Wrangler, 2012 р.в., номер кузова - НОМЕР_1 . З лютого місяця 2022 року вказаний транспортний засіб у фактичному користуванні без згоди директора ТОВ "Про-Лайн Україна" ОСОБА_9 перебував у користуванні ОСОБА_11 . На початку вересня 2024 року ОСОБА_9 стало відомо, що транспортний засіб, перереєстровано з юридичної особи ТОВ "Про-Лайн Україна" на невідомих йому осіб. Під час допиту ОСОБА_9 також зазначив, що згоди на перереєстрацію вказаного транспортного засобу він не давав та будь - яких доручень чи довіреностей на інших осіб, які б здійснювали дані операції ним не видавалися та не підписувалися.

В ході досудового розслідування, 13 вересня 2024 року до Територіального сервісного центру МВС України № 3249 скеровано запити, щодо отримання інформації та оригіналів документів на підставі яких здійснено перереєстрацію транспортного засобу Jeep Wrangler, 2012 р.в., номер кузова НОМЕР_1 .

14 вересня 2024 року від Територіального сервісного центру №3249 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях надійшли відповіді на запити, в яких зазначено, що 23 березня 2023 року транспортний засіб Jeep Wrangler, 2012 р.в., номер кузова - НОМЕР_1 , з державним номерним знаком НОМЕР_4 , перереєстровано на фізичну особу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2023р. № 461, укладеного через ТОВ «Автомобільна торгівельна біржа».

04 жовтня 2024 року в період часу з 14 год. 12 хв. по 14 год. 48 хв. на відкритій ділянці місцевості, а саме на зупинці навпроти будинку № 74 по вулиці Миколаївська в місті Богуслав Обухівського району Київської області, виявлено легковий автомобіль марки «Jeep» моделі «Wrangler»,. WIN № НОМЕР_1 , з номерним знаком НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію власником якого є ОСОБА_5 , а користувачем є ОСОБА_11 .

Відповідно до постанови від 11 вересня 2024 року про внесення відомостей до бази «Гарпун» НП України встановлено, що вказаний транспортний засіб перебуває у розшуку, а тому його оглянуто та вилучено як речовий доказ і направлено до майданчика тимчасового утримання транспортних засобів відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, за адресою: вул. Соборності 139, м. Миронівка Київської області.

Окрім цього, на капоті автомобіля марки «Jeep» моделі «Wrangler», з номерним знаком НОМЕР_4 під час огляду виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «Jeep» моделі «Wrangler», з номерним знаком НОМЕР_4 . Виявлене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу оглянуто, поміщено до номерного спеціального пакету PSP1210315 та вилучено як речовий доказ до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, за адресою: вул. Квіткова, 20, м. Миронівка Київської області.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 04 жовтня 2024 року вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000259.

07 жовтня 2024 року слідчий СВ ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Jeep» моделі «Wrangler»,. WIN № НОМЕР_1 , з номерним знаком НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію власником якого є ОСОБА_5 , а користувачем є ОСОБА_11 , з метою збереження речових доказів.

Крім того, просив визначити місцем зберігання транспортного засобу - майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: вул. Соборності 139, м. Миронівка Київської області та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - камера зберігання речових доказів ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, що за адресою: вул. Квіткова 20, м. Миронівка.

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково, зокрема відмовлено в частині визначення місця зберігання вилученого майна.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000259 про накладення арешту на вказане майно,слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна та користувача цим майном, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_5 з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на те, що у кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено, не вказує на незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки як зазначено у клопотанні, транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу скасування ухвали слідчого судді, що проголошення повного тексту рішення не фіксувалося технічними засобами, не заслуговують на увагу.

Зокрема, із журналу судового засідання від 21 жовтня 2024 року (а.с. 129, т 1) вбачається, що учасники судового провадження на оголошення повного тексту не прибули. Відтак, відповідно до положень, передбачених ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Вирішення питання про визначення місця зберігання арештованого транспортного засобу не є предметом розгляду в порядку 170-173 КПК України, при цьому підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Крім того, слідчим суддею не вирішувалося питання щодо зберігання вказаних речових доказів.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 371/1355/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Справа № 11сс/82/7196/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК