печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5480/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 яка подана в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001150 від 16.10.2024, -

В С Т А Н О В И В :

31.01.2025 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 яка подана в інтересах ОСОБА_4 , що передано слідчому судді 10.02.2025, на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001150 від 16.10.2024.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 14.01.2025 слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України в межах кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 19.12.2024 (справа № 757/59331/24) було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було тимчасово вилучено майно володільцем якого є ОСОБА_6 .

Крім того, цього ж дня (14.01.2025) слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України в межах кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 20.12.2024 (справа № 757/59918/24) було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було тимчасово вилучено майно володільцем якого є ОСОБА_6 .

Власник вилученого майна вважає, що воно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки не має відношення до кримінального провадження та на нього не було накладено арешт, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.

Адвокат подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просила задовольнити.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим розгляд у відсутність прокурора/слідчого, при цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 26, 306 КПК України.

Зважаючи на ці положення закону, враховуючи принцип диспозитивності, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації учасникам провадження, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, суд визнав можливим провести розгляд у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255 КК України.

19.12.2024 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/59331/23-к задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл прокурорам групи прокурорів та слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0001150, на проведення обшуку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 в якому фактично проживає ОСОБА_9 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке здобуте у результаті його вчинення, а саме:

-системні блоки персональних комп`ютерів (СБПК), ноутбуки і макбуки, (ППК), серверне обладнання та інша комп`ютерна техніка, носії електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB-носіїв, носіїв на жорстких магнітних дисках (HDD), носії на твердотільних дисках (SSD), зовнішніх переносних пристроїв зберігання інформації, мобільні термінали, сім-карти та карткоутримувачі, блокноти, записники, журнали та інша неофіційна, так звана «чорна» бухгалтерія, договори купівлі-продажу земельних ділянок, транспортних засобів іншого рухомого та нерухомого майна, договорів на відкриття індивідуальних банківських сховищ та/або довіреностей на їх користування, нотатки, інструкції, інші чорнові записи, які місять відомості, що мають значення для досудового розслідування, записи паролів, логінів, ключових слів або інших видів доступу (у паперовому та електронному вигляді) до носіїв інформації, які могли використовуватись при вчиненні злочину.

Окрім цього, 20.12.2024 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/59918/23-к задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл прокурорам групи прокурорів та слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0001150 на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , з метою відшукання та вилучення:

- системних блоків персональних комп`ютерів (СБПК), ноутбуків і макбуків, (ППК), серверного обладнання, комп`ютерної техніки, носіїв електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB-носіїв, носіїв на жорстких магнітних дисках (HDD), носіїв на твердотільних дисках (SSD), зовнішніх переносних пристроїв зберігання інформації, мобільних терміналів, сім-карток та карткоутримувачів, на яких міститься інформація щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; договорів купівлі-продажу земельних ділянок, транспортних засобів, рухомого та нерухомого майна, договорів на відкриття індивідуальних банківських сховищ та/або довіреностей на їх користування, блокнотів, записників, журналів та іншої неофіційної, так званої «чорної» бухгалтерії, нотатків, інструкцій, чорнових записів, які місять відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; записів паролів, логінів, ключових слів або інших видів доступу (у паперовому та електронному вигляді) до носіїв інформації, які використовувались в ході здійснення протиправної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.

За змістом ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Наряду з вказаним, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Так, 14.01.2025 слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України в межах кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 19.12.2024 (справа № 757/59331/24) було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було тимчасово вилучено майно володільцем якого є ОСОБА_6 .

Крім того, цього ж дня (14.01.2025) слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України в межах кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 20.12.2024 (справа № 757/59918/24) було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було тимчасово вилучено майно володільцем якого є ОСОБА_6 .

Разом з тим, під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, яке значення та доказом яких обставин у кримінальному провадженні має вилучене майно, та те, що було надано дозвіл саме на його вилучення, так як в ухвалі відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки, також не надано доказів, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження, чи проведено з ним слідчі дії, спрямовані на доведення причетності такого майна до кримінального провадження.

Вказане свідчить про те, що вилучення та утримування майна немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення.

При дослідженні слідчим суддею матеріалів скарги, вставлено, що стороною обвинувачення не доведено, що прокурор та/або слідчий за погодженням із прокурором невідкладно після проведення обшуку звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Враховуючи вказані норми кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене майно, відповідно до протоколів обшуку, на поверненні якого наполягає заявник, не підпадає під критерії, визначені ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2024 та 20.12.2024.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174 цього Кодексу.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких обставин, зважаючи на те, що органом досудового розслідування не доведено необхідність подальшого обмеження права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, вилученого під час обшуку, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу - задовольнити.

Зобов?язати слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024, повернути ОСОБА_8 та/або її представникам майно, що було тимчасово вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та адресою: АДРЕСА_2 , згідно протоколу обшуку від 14.01.2025 в межах кримінального провадження № 0001150 від 16.10.2024, а саме:

- планшет "Apple : iPad" s/n DMPCJOEJNTHY, сірого кольору;

- мобільний телефон "Apple : iPhone" блакитного кольору із сім картою "Київстар", в прозорому чохлі;

- предмет, схожий на носій інформації чорного із сірим кольором із написом "AMG"та логотипом компанії "Mercedes-Benz".

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1