Дата документу 14.11.2024 Справа № 334/2978/20
судді Запорізького апеляційного суду Запорізької області
у кримінальному провадженні
(єдиний унікальний №334/2978/20, провадження № 11-кп/807/159/24)
на вирок Запорізького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року
Вироком Запорізького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 з доповненням до неї задоволено, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 вересня 2021 року, яким ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, за ч.1 ст. 263 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, скасовано; ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Керуючись ч.3 ст.375 КПК України, висловлюю окрему думку щодо вказаного рішення Запорізького апеляційного суду з таких підстав.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_2 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 просила вирок суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначила, що з оскаржуваного вироку убачається, що суд першої інстанції не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично, суд оцінив кожний доказ з точки зору показань обвинуваченого ОСОБА_2 щодо провокації щодо нього злочинів, що є порушенням вимог ст.94 КПК України, згідно з якими, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінальною провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Поряд з цим, на думку прокурора, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо меж судового розгляду. Судом не мотивовано прийняття одних і відхилення інших доказів, оскільки при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Прокурор не погодився з висновками суду стосовно того, що показання свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є непослідовними та недостовірними; стосовно того, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду провадження не встановлено фактів збуту ОСОБА_2 зброї або боєприпасів іншим особам, крім закупного. Також прокурор не погодився з висновком суду про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які письмові доручення слідчого та/або прокурора уповноваженим оперативним підрозділам управління служби безпеки України на проведення слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст.ст.40,41 КПК України, яке було б відкрито та надано стороні обвинуваченого для ознайомлення в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, та яке б надавалось суду, а тому суд вважав, що слідчі дії проведені неуповноваженими на те особами, виключає можливість використання протоколів та результатів проведення НСРД та інших слідчих дій в якості допустимих доказів.

Крім того, прокурор вважав, що твердження суду щодо невчасного внесення або невнесення відповідних відомостей до ЄРДР є безпідставними та необґрунтованими.

Також, прокурор вказував на те, що в цьому провадженні не було порушено підслідність, виходячи з того, що 13 квітня 2021 року прокурором у постанові про об`єднання кримінальних проваджень визначено підслідність за СВ Дніпровського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області.

Вважаю, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не є переконливими, а висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, фактичним обставинам провадження відповідають, з таких підстав.

Відповідно до обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_2 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України за таких обставин.

ОСОБА_2 , маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування день, час і місце, та при невстановлених обставинах, незаконно придбав 1 пістолет марки «Вlow TR 92 Са1.9 mm Р.А.К.» № НОМЕР_1 , який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм, придатною для здійснення пострілів, виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета «BLOW ТR 92» Са1.9 mm Р.А.К. фірми виробника «Ucyildiz Silah Sanayi Ltd» (Туреччина), а також 100 патронів 9 mm Р.А.K. які є боєприпасами до вогнепальної зброї 9 mm Р.А, придатними для здійснення пострілів.

Після цього, ОСОБА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , 26 лютого 2019 року отримав від останнього грошові кошти в сумі 7048 гривень, на картковий банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ «ОТП Банк» в рахунок оплати за раніше обумовлений збут йому вищезазначеної вогнепальної зброї та патронів до неї.

Після цього, ОСОБА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів до неї без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування день, час і місце, та при невстановлених обставинах, незаконно переніс вищезазначений пістолет з патронами до квартири АДРЕСА_1 , де в подальшому незаконно зберігав їх з метою збуту.

В подальшому, 25 березня 2019 року, ОСОБА_2 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових патронів до неї без передбаченого законом дозволу, за раніше досягнутою домовленістю із ОСОБА_4 , прибув із ним до під`їду № 3 будинку АДРЕСА_2 , де о 17 год. 05 хв. незаконно збув ОСОБА_4 1 пістолет марки «BLOW TR 92 Са1.9 mm Р.А.К.» № НОМЕР_1 , який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм, придатною для здійснення пострілів, виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета «Blow TR 92 Са1.9 mm Р.А.К.» фірми виробника «Ucyildiz Silah Sanayi Ltd» (Туреччина), а також 100 патронів 9 mm Р.А. які є боєприпасами до вогнепальної зброї 9 mm Р.А, придатними для здійснення пострілів.

Крім того, ОСОБА_2 , маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування день, час і місце, та при невстановлених обставинах, незаконно придбав 3 пістолети марки «Вlow TR 92» № НОМЕР_3 , «Вlow TR 92» № НОМЕР_4 , «Вlow TR 92» № НОМЕР_5 які є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм, придатною для здійснення пострілів, виготовлених шляхом переробки саморобним способом стартових пістолетів «BLOW ТR 92» Са1.9 mm Р.А.К. фірми виробника «Ucyildiz Silah Sanayi Ltd» (Туреччина), та 50 патронів травматичної дії до них.

Після цього, ОСОБА_2 продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , 03 червня 2019 року отримав від останнього грошові кошти в сумі 15484,00 гривень, на картковий банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ «ОТП Банк» в рахунок оплати за раніше обумовлений збут йому вищезазначеної вогнепальної зброї та патронів до неї.

Після цього, ОСОБА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування день, час і місце, та при невстановлених обставинах, незаконно переніс вищезазначені пістолети до квартири АДРЕСА_1 , де в подальшому незаконно зберігав їх з метою збуту.

В подальшому, 03 липня 2019 року, ОСОБА_2 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за раніше досягнутою домовленістю із ОСОБА_4 , перебуваючи разом із ним біля під`їду № 3 будинку АДРЕСА_2 , де приблизно о 17 год. 30 хв. незаконно збув ОСОБА_4 3 пістолети марки «Вlow TR 92» № НОМЕР_3 , «Вlow TR 92» № НОМЕР_4 , «Вlow TR 92» № НОМЕР_5 які є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм, придатною для здійснення пострілів,виготовлених шляхом переробки саморобним способом стартових пістолетів «BLOW ТR 92» Са1.9 mm Р.А.К. фірми виробника «Ucyildiz Silah Sanayi Ltd» (Туреччина), та 50 патронів травматичної дії до них.

Крім того, ОСОБА_2 , маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів до неї без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування день, час і місце, та при невстановлених обставинах, незаконно придбав 10 пістолетів марки «Вlow TR 92 Са1.9 mm Р.А.К.» № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 , які є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм, виготовленою шляхом переробки саморобним способом стартових пістолетів «BLOW ТR 92» Са1.9 mm Р.А.К. фірми виробника «Ucyildiz Silah Sanayi Ltd» (Туреччина), а також 200 пістолетних патронів калібру 9 піт Р.А.К, які є боєприпасами, придатними для здійснення пострілів.

Після цього, ОСОБА_2 продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут вогнепальної зброї та бойових припасів до неї без передбаченого законом дозволу, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , 03 квітня 2020 року отримав від останнього грошові кошти в сумі 40700 гривень, на картковий банківський рахунок № НОМЕР_16 відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ «Альфа-Банк» в рахунок оплати за раніше обумовлений збут йому вищезазначеної вогнепальної зброї та патронів до неї.

Після цього, ОСОБА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування день, час і місце, та при невстановлених обставинах, незаконно переніс вищезазначені пістолети та патрони до них в автомобіль марки «Mersedes Benz С220» сірого кольору, державний номер НОМЕР_17 та помістив у багажний відсік, де в подальшому незаконно зберігав їх з метою збуту.

В подальшому, 11 квітня 2020 року, ОСОБА_2 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів до неї без передбаченого законом дозволу, за раніше досягнутою домовленістю із ОСОБА_4 , прибув до під`їду № 3 будинку АДРЕСА_2 , де о 14 год. 40 хв. незаконно збув ОСОБА_4 10 пістолетів марки «Вlow TR 92 Са1.9 mm Р.А.К.» № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 , які є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм, виготовленою шляхом переробки саморобним способом стартових пістолетів «BLOW ТR 92» Са1.9 mm Р.А.К. фірми виробника «Ucyildiz Silah Sanayi Ltd» (Туреччина), а також 200 пістолетних патронів калібру 9 mm Р.А.К, які є боєприпасами, придатними для здійснення пострілів. Одразу після чого ОСОБА_2 , був затриманий співробітниками правоохоронних органів на місці події.

Вищевказані дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, а саме як носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Погоджуюсь з висновком суду про те, що докази, зібрані у ході проведення оперативно-розшукових заходів та при проведенні слідчих дій, які надані прокурором на підтвердження обвинувачення, зібрані з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства та істотним порушенням прав та свобод, а отже є недопустимими.

При розгляді провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не визнав та зазначив, що ані переробкою, ані збутом вогнепальної зброї він не займався, став жертвою провокації з боку ОСОБА_4 та співробітників правоохоронних органів. Від надання інших показань ОСОБА_2 відмовився в порядку ст. 63 Конституції України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 повідомив суду про таке.

Він працював у магазині ОСОБА_7 , через знайомого ОСОБА_8 познайомився з ОСОБА_2 . В процесі спілкування біля кіоску ОСОБА_2 запропонував йому купити у нього перероблений пістолет. ОСОБА_2 продемонстрував свій пістолет, який знаходився у нього та запропонував купити для себе або знайти клієнтів та перепродати та заробити на цьому. Після чого, свідок зрозумів, що дії ОСОБА_9 незаконні та звернувся до працівників СБУ та надав їм повні пояснення. В подальшому було вирішено зробити контрольні закупки, всього було 3 контрольні закупки. Все це відбувалось у 2019 році у лютому, потім в квітні та влітку червень або липень. З Бердо він познайомився у 2018 році навесні. Коли вони з ОСОБА_10 були біля кіоску він показував справжній пістолет. Він розповів, що займається переробкою пістолетів та порекомендував придбати їх у нього. У 2019 році було перша закупка - взимку. На першій закупці свідок прибав один пістолет, запасний магазин та 100 патронів на загальну суму 7100 гривень. Гроші він отримував в приміщенні СБУ, після чого перераховував гроші на карту ОТП Банку, квитанції передавав співробітнику СБУ. Після того як гроші були перераховані, через тиждень зателефонував ОСОБА_2 та попросив приїхати у двір по вул. Гагаріна, потім ОСОБА_2 зайшов у 6 під`їзд, вийшов з під`їзду та поклав до багажника пістолет, додатковий магазин. Після чого все отримане свідок здав співробітникам СБУ. Гроші отримував від співробітників СБУ за участю понятих. На першу закупку йому видали 7100 грн, купюри номіналом 500 и одна 100. Всі перекази він робив через відділенні ОТП Банку у касі по бул. ОСОБА_11 , в якій казав номер карти на яку треба перерахувати кошти, після чого отримував квитанцію. Друга закупка відбулась через місяць або два. На другий раз свідок купував 2 пістолета та 50 патронів, гроші отримував як і у перший раз та також перераховував їх через касу у відділенні ОТП Банку. Сума грошей була більшою, ніж за першу закупку. Товар отримував як і раніше. Товар не отримував одразу, так як ОСОБА_2 мотивував це тим, що він знаходиться поза межами міста. Третя закупка була у 2019 році - було тепло, придбати необхідно було 10 пістолетів. Скільки це коштувало не пам`ятає, але це була велика сума. Через 3 тижні зателефонував ОСОБА_2 і вони домовились зустрітись на ОСОБА_12 . ОСОБА_2 поклав йому в багажник коробку. Затримання відбулось після того як ОСОБА_2 поставив коробку свідку в багажник та вони почали спілкуватись, свідок сказав кодове слово і співробітники провели затримання. Кодове слово значило, що зброя у нього. Також пояснив, що після здійснення кожної закупки його допитували, тиск не здійснювався. У зброї він розуміється, в минулому він є працівником міліції, тому Бердо і запропонував йому купити зброю. ОСОБА_2 показував пістолет такий, як і продавав. У переробленому ОСОБА_2 пістолеті було повністю перероблений ствол.

Свідок вказав також, що раніше він судимий за ст. 263 КК України та за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.200 КК України. Вирок за ст. 263 КК України був раніше ніж ОСОБА_2 запропонував йому купити у нього зброю, проте за ст. 185 КК України свідок ще знаходився під слідством. Розслідуванням його злочину займалась група з працівників поліції та працівників УСБУ. Понятих бачив тільки там, особисто вони не знайомі. Вказав, що звернувся він до УСБУ, оскільки Бердо в минулому співробітник ОСОБА_13 і в нього могли бути знайомі в міліції, які могли донести, що він заявив на нього. Дозвіл на установку апаратури він надавав, поставили її на нього на одяг та у багажник, яку саме апаратуру встановили, він не знає. Як все буде проходити, йому пояснювали, звідки гроші, йому не казали, однак гроші на закупки були не його. Було вирішено з працівниками СБУ провести дві контрольні закупки, а на третій провести затримання ОСОБА_2 . ОСОБА_2 протягом часу телефонував, питав чи не потрібно ще зброя, на що свідок казав, що немає грошей. ОСОБА_4 також пояснив, що коли співробітники СБУ були готові він повідомив Бердо, що у нього вже є гроші і потрібно купити зброю. Дата закупки залежала від того, коли буде фінансування, коли сума з`являлась вони з СБУ проводили закупку. Коли гроші надходили, свідку телефонували співробітники СБУ та він приїжджав до них. Скільки і чого придбавати, йому казали працівники СБУ, кількість збільшувалась, щоб не було підозр. Таке рішення було прийнято ним та співробітниками СБУ, вони все узгоджували разом. В інших кримінальних провадженнях закупним він не був.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що восени - жовтень або листопад, він стояв на зупинці і до нього підійшов співробітник ОСОБА_14 та попросив взяти участь в якості понятого при видачі коштів, записали його номер телефону та сказали, що ще пару раз викликають. Він був присутній при видачі грошових коштів та коли ОСОБА_4 здавав зброю співробітникам. З ОСОБА_4 познайомився коли був понятим. Ще був присутній два рази при видачі коштів, грошей було видано - один раз 7100 грн, другий раз - приблизно 15000. Усі рази його викликали співробітники СБУ по телефону, він приїжджав до райвідділу на пр. Леніна або у приміщення СБУ. Перший раз гроші видавали восени 2018 року, другий раз - весна 2019 року, третій раз не пам`ятає. Робили ксерокопію купюр та переписували номери купюр. У людини, якій видавались гроші при собі грошей не було. Перший раз ОСОБА_4 видавав пістолет чорний, патрони, другий раз - 3 пістолета. Тиску співробітники не здійснювали. Понятим погодився бути добровільно. Раніше участь у якості понятого не приймав, другого понятого особисто не знає. Раніше був судимий у 2002 році, але судимість погашена. Видача грошей та зброї відбувалась в Дніпровському РВ та в СБУ. Видача грошей відбувалась 3 рази, видача зброї 2 рази. Зброю здавав ОСОБА_4 , прізвище співробітників які видавали гроші, не пам`ятає. Коли видавали гроші, йому пояснили, що це гроші для закупки. Звідки гроші, не пояснювали. Чи одягали яку-небудь апаратуру на людину, якій видавались гроші він не бачив. Після отримання грошей ОСОБА_4 їх перераховував. За участю свідка співробітники ОСОБА_4 не оглядали. Видача грошей та видача зброї відбувалась у різний час. В самих закупках свідок не приймав участь. Звідки ОСОБА_4 бере зброю, свідку не відомо. До райвідділу він приїжджав за викликом, дзвонили на мобільний телефон. ОСОБА_15 понятого не знає. При першій видачі був один понятий. В другий раз він був один і третій - теж. Гроші були номіналом 500 і 200. Все це відбувалось приблизно жовтень-листопад 2018 року, потім березень 2019 року та кінець літа-початок осені 2019 року. За участю свідка складали протокол видачі грошових коштів та протокол видачі зброї, усі протоколи він підписував.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він був свідком коли передавались грошові кошти. Він спускався вниз по вул. Радянській, зупинився покурити, і до нього підійшов чоловік представився ОСОБА_16 та показав посвідчення співробітника ОСОБА_14 та попросив бути понятим. Пояснив, що при ньому передадуть гроші та запросив пройти в приміщення СБУ. У приміщенні СБУ перебувало ще 2 хлопці. ОСОБА_16 дістав гроші та передав чоловіку, який там стояв, зробивши ксерокопії цих купюр, потім свідок розписався та залишив свій номер телефону. Через деякий час прийшла повістка про виклик до суду, проте він не з`явився, через те, що перебував на роботі. Все це відбувалось приблизно у 2018-2019 роках. Приміщення СБУ знаходиться на ОСОБА_17 . Йому пояснили, що гроші призначаються для реалізації. Для чого саме були ці гроші, йому не відомо, скільки було грошей не знає, приблизно 4-5 тисячі. В приміщені з ним було два чоловіка: один худий, другий - щільний. Все це було один раз. Обвинуваченого ОСОБА_2 не знає. Прізвище ОСОБА_4 не знайоме. Коли він прийшов у приміщенні СБУ, там вже був ще один понятий. Видавались лише гроші чоловіку, за участі свідка цього чоловіка не оглядали. Свідок також вказав, що приймав участь лише коли видавалась гроші, зброя при свідку не видавалась. ОСОБА_16 пояснив, що гроші для закупки зброї.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 після огляду протоколів вказав, що він згадав, що ще раз був, коли показували зброю. Зброю показував ОСОБА_16 - пістолет з патронами, потім він підписав, що бачив зброю. Свідок приїжджав на пр. Металургів у райвідділ, туди просив приїхати його ОСОБА_16 по телефону. Коли показували пістолет, там був ще парінь, якому видавали раніше гроші. Пістолет ОСОБА_16 дістав із сейфу. При огляді були присутні ще один понятий, дівчина-слідчий. За викликом телефоном свідок приїжджав в СБУ та 2 рази в райвідділ на пр. Металургів. При ньому не було видачі грошей у сумі 40700 грн. Підписи у протоколах схожі на нього, проте, про такі суми він не пам`ятає. З ОСОБА_16 зустрічався 3 рази, 2 рази, бачив пістолет.

Щодо показань свідків.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_4 , останній погодився на пропозицію свого знайомого - ОСОБА_2 придбати в нього перероблений пістолет та, розуміючи, що такі дії з боку ОСОБА_2 є незаконними, вирішив звернутись до правоохоронних оранів із відповідною заявою, а саме до УСБУ в Запорізькій області. При цьому, ОСОБА_4 зазначив, що він вирішив звернутись одразу до УСБУ через те, що ОСОБА_2 є колишнім співробітником правоохоронного органу «Беркут».

Звертає на себе увагу той факт, що як повідомив сам свідок ОСОБА_4 , до вказаних подій, він був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та був звільнений від відбування покарання з випробуванням. Окрім того, вже на момент, коли відбувались вищезазначені події, в провадженні органу досудового розслідування перебувало інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.200 КК України. При цьому, оперативний супровід по вказаному провадженню здійснювали саме співробітники УСБУ в Запорізькій області, і вже на час розгляду провадження щодо ОСОБА_2 в суді першої інстанції щодо ОСОБА_4 було ухвалено вирок, яким його визнано винним та призначено покарання у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку.

Отже, оскільки стосовно самого ОСОБА_4 здійснювались кримінальні провадження та останній знаходився під контролем правоохоронних органів та залежав від них, на мою думку, цього свідка неможна вважати безсторонньою та незацікавленою особою.

За вказаних обставин, виникає обґрунтований сумнів у правдивості свідчень ОСОБА_4 стосовно того, що він, як законослухняний громадянин, після пропозиції ОСОБА_2 , добровільно та ініціативно вирішив звернутись до правоохоронних органів із заявою про притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Окрім того, як вказав ОСОБА_4 , із самого початку він домовився із співробітниками СБУ про проведення 2 закупок зброї та боєприпасів у ОСОБА_2 , а на 3-тій закупці затримати останнього. Дата проведення закупки залежала від фінансування СБУ. Як тільки з`являлось фінансування, співробітники СБУ інформували його про це, а він, в свою чергу, телефонував ОСОБА_2 та домовлявся про купівлю зброї. Що саме купувати, він вирішував разом із співробітниками СБУ.

В той же час, як зазначив Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року справа № 415/5370/17, провадження № 51-5745км23, відповідно до ч.3 ст 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв. Здобуті в такий спосіб речі та документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

У своїх правових висновках, викладених у постанові від 08 квітня 2020 року (справа № 164/104/18, провадження № 51-10414км18), Верховний Суд зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ, для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Під пасивною поведінкою ЄСПЛ розуміє відсутність будь-яких активних дій, які б спонукали потенційного підозрюваного вчинити злочин.

Указане також узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справах «Банніков проти російської федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти російської федерації» від 02 жовтня 2010 року, «Матановіч проти Хорватії» від 04 квітня 2017 року, «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2018 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року справа № 688/2697/18, провадження № 51-5889км21, де, окрім іншого, суд касаційної інстанції зазначив, що для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад ініціатива в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справа №321/654/14-к, на одну з ознак провокації у справах про незаконний обіг наркотиків, вказує відсутність у провадженні даних про те, що особа раніше займалась збутом наркотиків крім випадків збуту залегендованій особі. Відсутність реального приводу для внесення даних до ЄРДР та початку НСРД тлумачиться на користь провокації.

Слід зазначити і про те, що в матеріалах провадження відсутні відомості про джерело походження грошових коштів, які видавались ОСОБА_4 для проведення оперативних закупок.

Відсутні в матеріалах провадження і докази того, що ОСОБА_4 взагалі був залучений до конфіденційного співробітництва в установленому законом поряду (ст.276 КПК України). Виходячи з Реєстру матеріалів досудового розслідування, відповідне процесуальне рішення не приймалось.

Також, в матеріалах провадження відсутні докази, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що інкриміновані ОСОБА_2 діяння взагалі були би вчинені, якщо б не була такою активною поведінка ОСОБА_4 та правоохоронних органів.

Показання свідка ОСОБА_4 , що ОСОБА_2 запропонував йому придбати зброю, нічим об`єктивно не підтверджуються.

Даних про те, що ОСОБА_2 займався збутом вогнепальної зброї або бойових припасів іншим особам, окрім ОСОБА_4 , матеріали провадження не містять.

Зазначене у сукупності свідчить на користь висновку суду першої інстанції про те, що у цьому випадку мала місце провокація злочину з боку ОСОБА_4 , який діяв за вказівками працівників правоохоронних органів, та його дії були більш активними ніж дії ОСОБА_2 .

Аналізуючи зміст показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вважаю за необхідне зазначити про таке.

Свідок ОСОБА_5 , розповідаючи про події, які відбувались за його участю в якості понятого, надав показання, які в певній частині суперечать матеріалам провадження. За версією цього свідка, перша закупка відбувалась у жовтні-листопаді місяці 2018 року (за матеріалами провадження 25 березня 2019 року), друга у березні 2019 року (за матеріалами провадження 03 липня 2019 року), третя кінець літа початок осені 2019 року (за матеріалами провадження 11 квітня 2020 року).

Окрім того, свідок ОСОБА_5 зазначив про те, що слідчі дії - видача громадянину ОСОБА_4 грошей для проведення закупки та видача останнім пістолетів, проводились як у районному відділі поліції Дніпровського району м. Запоріжжя, так і в приміщенні УСБУ в Запорізькій області.

Разом з цим, відповідно до матеріалів провадження, вказані слідчі дії за всіма епізодами (тричі) проводилися у приміщенні УСБУ в Запорізькій області.

Зважаючи на те, що з моменту описуваних свідком подій на час його допиту в суді минув значний час, можливо було б припустити, що свідок на момент дачі показань в суді першої інстанції вже міг не пам`ятати подробиць цих подій. Проте, свідок впевненно зазначив, що сума грошей, які видавались ОСОБА_4 для проведення першої закупки, становила 7100 грн (подія 2019 року), але не пам`ятав подробиць третьої закупки, яка проводилась на рік пізніше (подія 2020 року).

Показання свідка ОСОБА_6 взагалі не змістовні. Спочатку свідок зазначив, що брав участь у проведенні слідчої дії - видачі грошових коштів ОСОБА_4 в якості понятого лише одного разу. Та вже після огляду відповідних протоколів, вказав, що він згадав, що був присутнім ще одного разу - коли ОСОБА_4 видавав зброю. Пам`ятає, що ОСОБА_4 видавались грошові кошти в сумі приблизно 4-5 тисяч гривень.

Отже, як вірно зазначив суд, обидва свідка дали суперечливі показання щодо обставин огляду та видачі грошових коштів, їх показання не узгоджуються із відомостями з відповідних процесуальних документів.

Водночас, вказані свідки надали показання лише стосовно обставин проведення процесуальних дій в ході досудового розслідування, учасниками яких вони були в якості понятих. Жоден з них не підтвердив факту скоєння обвинуваченим будь-яких протиправних дій.

Таким чином, погоджуюсь з висновком суду про те, що показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтверджують обставин, що підлягають встановленню та обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 , та інших обставин, які б мали значення для кримінального провадження.

Щодо дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні НСРД.

Пунктом 5 ч.2 ст.36 КПК України передбачено повноваження прокурора доручати проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД оперативним підрозділам.

Згідно з положенням ч.1 ст.41 КПК України, оперативні підрозділи здійснюють слідчі (розшукові) дії та НСРД в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора.

Частиною шостою статті 246 КПК України унормовано, що проводити НСРД має право слідчий, який здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення НСРД можуть залучатися також інші особи.

Відповідно до пунктів 1.7.1, 1.7.2 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, уповноважений оперативний підрозділ оперативний підрозділ, який входить до складу державного органу, визначеного у ст. 246 КПК України, залучений за рішенням керівництва органу до здійснення або участі у проведенні НСРД; уповноважена особа співробітник (працівник) уповноваженого оперативного підрозділу залучений за рішенням керівника до проведення або участі у проведенні НСРД, інші особи, залучені за рішенням слідчого, прокурора, оперативного підрозділу.

За пунктами 4.1, 4.5 цієї Інструкції протокол про хід і результати проведеної НСРД (або її етапів) складається слідчим, якщо вона проводиться за його безпосередньою участю, в інших випадках уповноваженим працівником оперативного підрозділу, і повинен відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження. Конкретний виконавець щодо складання протоколу про проведення НСРД визначається керівником уповноваженого оперативного підрозділу, який проводив такі дії на підставі доручення слідчого, прокурора. Згідно з п. 3.12 вказаної вище Інструкції контроль за дотриманням строків і повноти виконання доручення слідчого, прокурора здійснюється начальником уповноваженого оперативного підрозділу. Після виконання доручення оперативний співробітник (працівник) складає рапорт із зазначенням результатів виконаного доручення, залучених при цьому сил і засобів, а також їх результатів. Начальник уповноваженого оперативного підрозділу приймає рішення шляхом накладення резолюції на рапорті стосовно можливості направлення протоколу та додатків до нього прокурору чи вжиття заходів до належного виконання доручення.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з номеру мобільного телефону, який належить ОСОБА_18 , строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року); ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії із втручанням у приватне спілкування: аудіо-відеоконтроль особи - ОСОБА_2 , який мешкає : АДРЕСА_3 строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року); ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20 травня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з номеру мобільного телефону Прат Київстар» НОМЕР_18 , який належить ОСОБА_2 строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року); ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 20 травня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою- ОСОБА_2 з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року); ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з номеру мобільного телефону Прат « Київстар» НОМЕР_18 , який належить ОСОБА_2 строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року); ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з номеру мобільного телефону, який належить ОСОБА_18 строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року); ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2019 року надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії із втручанням у приватне спілкування: аудіо-відеоконтроль особи- ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 строком на 60 днів (гриф секретності скасовано 25 травня 2020 року).

На підставі вищезазначених ухвал слідчих суддів Запорізького апеляційного суду прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_19 були надані доручення в порядку ст.41 КПК України про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 15 травня 2019 року №732 т, від 01 лютого 2019 року №360 т, від 20 березня 2020 року №176 т, співробітникам УСБУ в Запорізькій області у кримінальному провадженні №0003610 від 10 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, провести у відповідні строки негласні слідчі (розшукові) дії аудіо-, відео контроль особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, відповідно до протоколів про результати контролю за вчиненням злочину від 25 березня 2019 року, 15 липня 2019 року, 17 квітня 2020 року, контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки 25 березня 2019 року, 03 липня 2019 року, 11 квітня 2020 року, огляд ідентифікація та вручення грошових коштів 26 лютого 2019 року, 03 червня 2019 року, 03 квітня 2020 року, огляд предмету 25 березня 2019 року, 03 червня 2019 року, 03 липня 2019 року проводилися за участі осіб, які є працівниками оперативних підрозділів, а саме - старшим оперуповноваженим в ОВС 3 сектору відділу ЗНД УСБУ в Запорізькій області, а також оперуповноваженим 3 сектору відділу ЗНД УСБУ в Запорізькій області.

Проте, вищевказані доручення прокурора в порядку ст. 41 КПК України не містять даних щодо доручення співробітникам УСБУ проведення такої негласної слідчої дії як контроль за вчиненням злочину, огляду ідентифікації та вручення грошових коштів, огляду предметів, тощо.

Інших доручень слідчого та/або прокурора в порядку ст.41 КПК України матеріали кримінального провадження не містять. Відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування, такі доручення не видавались.

Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо відкриття та надання для ознайомлення стороні захисту в порядку, передбаченому ст.290 КПК України, будь-яких письмових доручень слідчого та/або прокурора уповноваженим оперативним підрозділам управління Служби безпеки України на проведення вищезазначених слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України.

За таких обставин, під час розгляду кримінального провадження було порушено баланс інтересів сторін кримінального провадження, вони нерівно використовували надані їм процесуальні права на збирання та подання до суду доказів з метою обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

До того ж, як зазначив Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року справа № 643/10749/14-к, провадження № 51-2273 км 20, відповідно до ч.2 ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Згідно з ч.12 ст 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Отже, для перевірки доказів на предмет їх допустимості ці рішення мають бути відкриті стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України, що є важливою гарантією змагальності і рівності сторін у кримінальному провадженні.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 751/7557/15-к, для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою для їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки за змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно НСРД.

Ці документи (процесуальні рішення) виступають правовою підставою для проведення НСРД з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч.2 ст. 36 КПК України, прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.

Що стосується процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК України, прокурор - процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Також, Велика Палата Верховного Суду постановою від 16 жовтня 2019 року у справі 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) уточнила висновки щодо застосування норми права, зроблені раніше у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у провадженні № 13-37кс18, акцентувавши увагу на тому, що сторона обвинувачення повинна вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту, і виконувати в такий спосіб вимоги щодо відкриття матеріалів іншій стороні відповідно до ст. 290 КПК України.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо сторона обвинувачення не вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст.290 КПК України.

З урахуванням зазначеного, погоджуюсь з висновком суду першої інстанції про те, що вказані слідчі дії проведені неуповноваженими на те особами, що виключає можливість використання протоколів та результатів проведення НСРД та інших слідчих дій в якості допустимих доказів.

Додатково акцентую увагу на тому, що, як зазначено вище, в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_4 , за участю якого проводились НСРД, був залучений до конфіденційного співробітництва в установленому законом поряду (ст.276 КПК України).

Що стосується здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як було правильно встановлено судом, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України за епізодами збуту зброї та боєприпасів від 25 березня 2019 року, 03 липня 2019 року, 11 квітня 2020 року.

З наданого стороною обвинувачення витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 10 жовтня 2018 року до ЄРДР внесено відомості (номер провадження 0003610) за ч.1 ст.263 КК України за обставинами того, що 09 жовтня 2018 року надійшло повідомлення заступника Управління СБУ в Запорізькій області про те, що мешканець Дніпровського району зберігає вогнепальну зброю, а також боєприпасів до неї.

При цьому, зі змісту самого повідомлення про злочин убачається, що мешканець у Дніпровському районі м.Запоріжжя має підпільний цех по переобладанню (виготовленню) зброї травматичної дії на вогнепальну зброю, а також боєприпасів до неї. Крім того, за наявними даними, особа реалізує вказану зброю та боєприпаси невстановленим особам також в Дніпровському районі м.Запоріжжя.

В подальшому в рамках цього кримінального провадження 0003610, на підставі ухвал слідчих суддів Запорізького апеляційного суду були проведені негласні слідчі (розшукові) дії щодо ОСОБА_2 , який є мешканцем іншого району міста, та відомостей про те, що він якимось чином міг мати відношення до обставин, описаних у вищевказаному повідомленні про злочин, в матеріалах провадження немає.

Так, постановами прокурора від 14 травня 2019 року, 30 січня 2019 року, 16 березня 2020 року призначено проведення негласних слідчих (розшукових) дій - контролю за вчиненням злочину у кримінальному провадженні №0003610 щодо ОСОБА_2 .

Згідно з протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 15 липня 2019 року, в діях ОСОБА_20 були виявлені ознаки кримінального правопорушення.

Отже, вказані обставини, відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 214 КПК України, зобов`язували слідчого або прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після виявлення цих обставин, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань окремі відомості щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення і лише після цього розпочати розслідування.

Разом з тим, після виявлення 03 липня 2019 року ознак кримінального правопорушення, яке не розслідується у кримінальному провадженні №0003610, протокол про результати контролю за вчиненням злочину протягом протягом 24 годин з моменту виявлення ознак кримінального правопорушення прокурору не передавався, клопотання про надання дозволу на використання результатів негласних слідчих дій прокурором не подавалось до слідчого судді в установленому законом порядку.

Водночас, відомості про вчинення кримінального правопорушення 03 липня 2019 року були внесені до ЄРДР, згідно з наданим прокурором витягом, лише 13 квітня 2020 року, тобто через дев`ять місяців, коли в межах розслідування вказаного правопорушення було здійснено ряд слідчих (процесуальних) дій, що свідчить про те, що досудове розслідування за фактом незаконного носіння, зберігання, придбання та збуту ОСОБА_2 03 липня 2019 року вогнепальної зброї та бойових припасів було розпочато без внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналогічно і за епізодом незаконного носіння, зберігання, придбання та збуту вогнепальної зброї та боєприпасів від 25 березня 2019 року.

Постановою прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 30 січня 2019 року призначено проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_2 у період часу з 01 лютого 2019 року по 01 квітня 2019 року включно.

Відповідно до постанови прокурора від 30 січня 2019 року про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину, прокурор встановив, що до вчинення даного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та займається незаконним переробленням на вогнепальну зброю стартових пістолетів турецького виробництва та їх збутом.

Згідно з протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 25 березня 2019 року, в діях ОСОБА_20 були виявлені ознаки кримінального правопорушення.

Отже, вказані обставини відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст.214 КПК України, зобов`язували слідчого або прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після виявлення цих обставин, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань окремі відомості щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення і лише після цього розпочати розслідування.

Разом з цим, після виявлення 25 березня 2019 року ознак кримінального правопорушення, яке не розслідується у кримінальному провадженні №0003610 від 10 жовтня 2018 року, так як предметом розслідування було лише зберігання зброї та боєприпасів, а не їх придбання та збут, протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 25 березня 2019 року прокурору протягом 24 годин з моменту виявлення ознак кримінального правопорушення не передавався, клопотання про надання дозволу на використання результатів негласних слідчих дій прокурором не вносилось.

Однак, в порушення вимог ч.ч.1-3 ст. 214 КПК України, п. 2.8 розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, п. 4.3.1., 4.3.2. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, після виявлення цих обставин відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань своєчасно внесені не були, але досудове розслідування за цими подіями розпочато.

Таким чином, розслідування за фактом незаконного носіння, зберігання, придбання та збуту вогнепальної зброї та бойових припасів за епізодами від 25 березня 2019 року та 03 липня 2019 року було розпочато без внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки відповідні дані до ЄРДР були внесені за епізодом від 03 липня 2019 року лише 13 квітня 2020 року. При цьому, дані про вчинення кримінального правопорушення 25 березня 2019 року внесено до ЄРДР так і не були. Незважаючи на це, розслідування вказаного правопорушення тривало до моменту затримання ОСОБА_2 у кримінальному провадженні 0003610 за обставинами того, що 09 жовтня 2018 року надійшло повідомлення заступника Управління СБУ в Запорізькій області про те, що мешканець Дніпровського району зберігає вогнепальну зброю, а також боєприпасів до неї.

Зазначене свідчить про те, що досудове розслідування за фактом незаконного носіння, зберігання, придбання та збуту ОСОБА_2 вогнепальної зброї та бойових припасів за епізодом від 25 березня 2019 року було розпочато та проводилось без внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В подальшому в рамках кримінального провадження 0003610, на підставі ухвал слідчих суддів Запорізького апеляційного суду проведені усі негласні слідчі (розшукові) дії щодо ОСОБА_2 , які фактично тривали, відповідно до ухвал слідчих суддів, з 30 січня 2019 року по 18 квітня 2020 року.

11 квітня 2020 року до ЄРДР внесено відомості (номер провадження 0001285) за ч.1 ст.263 КК України за обставинами того, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0003610 від 10 жовтня 2018 року виявлено факт збуту 10 пістолетів та 200 патронів, у зв`язку із чим в діях невідомої особи убачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України (за епізодом від 11 квітня 2020 року).

І лише 13 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні 0003610 за ч.1 ст.263 КК України внесено відомості (№3) за обставинами того, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні 0003610 встановлено про обставини події злочину 03 липня 2019 року.

13 квітня 2020 року вказані кримінальні провадження 0003610 та №0001285 об`єднані в одне провадження, тобто фактично при обвинувачені ОСОБА_2 у вчиненні трьох злочинів, до ЄРДР внесено відомості лише щодо двох епізодів.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що здійснення розслідування за епізодами незаконного носіння, зберігання, придбання та збуту ОСОБА_2 25 березня 2019 року, 03 липня 2019 року без внесення (своєчасного внесення) відповідних даних до ЄРДР, є незаконним, а тому отримані під час розслідування цих епізодів докази є недопустимими.

З таким висновком суду цілком погоджуюсь.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 333/7457/16-к, від 08 червня 2023 року у справі № 336/7549/14-к, провадження № 51-1576км23.

Щодо порушення правил територіальної підслідності.

Правила щодо територіальної підслідності визначені у статті 218 КПК України (Місце проведення досудового розслідування).

За загальним правилом, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.218 КПК України).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 березня 2023 року у справі № 761/42548/17, провадження 51-1819 км 20, відповідно до ч.1 ст.218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Слідчий зобов`язаний письмово повідомити прокурора про наявність обставин, які указують на те, що розслідуване ним кримінальне правопорушення не відноситься до його компетенції внаслідок порушення правил підслідності. У такому випадку прокурор приймає постанову про визначення підслідності кримінального провадження.

Аналіз наведеної норми закону у поєднанні з положеннями ч.7 ст. 214 КПК України про обов`язок прокурора передати наявні у нього матеріали відповідному органу досудового розслідування з дотриманням правил підслідності та доручення цьому органу проведення досудового розслідування у випадку внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань самим прокурором дає підстави стверджувати про те, що досудове розслідування здійснюється виключно слідчим того органу, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, а передача розслідування до іншого органу можлива лише при наявності на те підстав та шляхом винесення мотивованої постанови.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 36 КПК України, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва уповноважений доручати органу досудового розслідування проведення такого досудового розслідування. При цьому прокурор має діяти лише у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Згідно з ч.5 ст. 36 КПК України, керівник вищестоящої прокуратури чи його заступник має право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування виключно у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Отже, у ч.5 ст. 36 КПК України виписано наступну систему елементів процедури: 1) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники), 2) оцінка досудового розслідування як неефективного, 3) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні постанові, 4) вмотивованість такої постанови.

Для констатації неефективності досудового розслідування необхідна оцінка цього розслідування для того, щоб прийняти відповідне рішення про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу. У кожному конкретному випадку наявність таких підстав маж бути обґрунтована у відповідній постанові прокурора, адже зміна передбаченої законом підслідності має розглядатися як екстраординарна процедура порівняно із загальним порядком визначення підслідності. Така постанова має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Колегія суддів враховувала позицію Верховного Суду, висловлену в постанові Об`єднаної палати від 24 травня 2021 року (справа № 640/5023/19), згідно якої для доручення здійснення досудового розслідування іншому органу на будь-якому етапі досудового розслідування необхідно мати підстави, а саме, констатацію неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК України. Без встановлення такої неефективності зазначені особи діятимуть поза межами своїх повноважень, а тому в такому випадку матиме місце порушення належної правової процедури реалізації повноважень, передбачених ч.5 ст. 36 цього Кодексу та, як наслідок, порушення вимог статей 214, 216 КПК України.

Як зазначено вище, відповідно до матеріалів кримінального провадження, підставою для початку досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні стало повідомлення заступника Управління СБУ в Запорізькій області про те, що мешканець Дніпровського району зберігає вогнепальну зброю, а також боєприпаси до неї.

Отже, досудове розслідування за цими фактами було розпочато слідчими Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, що узгоджується з вимогами КПК України.

Проте, в ході досудового розслідування не встановлено жодного факту, який дійсно мав би відношення до Дніпровського району м.Запоріжжя.

В подальшому в рамках кримінального провадження 0003610 на підставі ухвал слідчих суддів Запорізького апеляційного суду були проведені негласні слідчі (розшукові) дії саме щодо ОСОБА_2 , який також є мешканцем іншого району міста.

Постановами прокурора від 14 травня 2019 року, 30 січня 2019 року, 16 березня 2020 року призначено проведення негласних слідчих (розшукових) дій - контролю за вчиненням злочину у кримінальному провадженні №0003610, відносно ОСОБА_2 .

Згідно з протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 25 березня 2019 року, в діях ОСОБА_20 були виявлені ознаки кримінального правопорушення (перший епізод).

Надалі, органом досудового розслідування були ще двічі виявлені в діях ОСОБА_2 ознаки кримінального правопорушення другий епізод від 03 липня 2019 року та третій епізод від 11 квітня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_2 було інкриміновано вчинення трьох кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, кваліфікуючими ознаками яких є носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Збут зброї та боєприпасів вважається закінченим складом злочину з моменту передачі предмету злочину до набувача (покупця).

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що усі епізоди інкримінованих ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, зокрема збут, були вчинені за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в межах територіальної юрисдикції Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

З огляду на зазначене та вимоги процесуального закону, слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, встановивши вже у березні 2019 року, що розслідування вищевказаного кримінального правопорушення не віднесене до його компетенції, протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин мав письмово повідомити про це прокурора.

Проте, навіть після проведення трьох оперативних закупок за однією і тією самою адресою у Вознесенівському районі м.Запоріжжя (25 березня 2019 року, 03 липня 2019 року, 11 квітня 2020 року), рішення про визначення підслідності відповідно до вимог ст.ст. 216, 218 КПК України компетентним прокурором не приймалося, кримінальне провадження для проведення досудового розслідування уповноваженому органу досудового розслідування не скеровувалося.

При цьому, як зазначено вище, органом досудового розслідування не було встановлено жодних даних про вчинення злочину на території Дніпровського району.

Постанова прокурора місцевої прокуратури від 13 квітня 2020 року, на яку посилається сторона обвинувачення, якою після проведення фактично всіх основних слідчих дій об`єднано кримінальні провадження №0001285 від 11 квітня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та № 0003610 від 10 жовтня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а також доручено здійснення досудового розслідування у об`єднаному провадженні за №0003610 органу досудового розслідування - СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, виходячи з її змісту, не може вважатися процесуальним рішенням про визначення підслідності у розумінні положень ч.2 ст.218 КПК України.

Так, ця постанова в частині, що стосується місця проведення досудового розслідування, взагалі є невмотивованою. З цієї постанови неможливо зрозуміти, чому здійснення досудового розслідування доручено органу досудового розслідування не за місцем вчинення кримінального правопорушення, яке на час винесення цієї постанови вже було достеменно відоме.

Окрім того, доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування не відноситься до компетенції прокурора місцевої прокуратури, виходячи з положень ч.5 ст.36 КПК України.

Окрім того, виникають обґрунтовані сумніви в тому, що постанова прокурора саме такого змісту - про об`єднання кримінальних проваджень та доручення здійснення досудового розслідування СВ Дніпровського ВП ГУНП існувала на момент проведення досудового розслідування.

Так, із вступної частини постанови убачається, що матеріали досудових розслідувань, внесених до ЄРДР за № 0003610 від 10 жовтня 2018 року за ч.1 ст. 263 КК України, №0001285 від 11 квітня 2020 року за ч.1 ст. 263 КК України, розглянув прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 3 м. Запоріжжя ОСОБА_21 .

Разом з тим, постанову підписано вже іншим прокурором - прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_22 .

Згідно з Реєстром матеріалів досудового розслідування, прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_19 винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0003610.

Відомостей про те, що цією ж постановою було окрім іншого доручено здійснення досудового розслідування СВ Дніпровського ВП ГУНП, в Реєстрі немає.

Посилання прокурора на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 квітня 2019 року, справа № 642/5974/13-к провадження № 51-7304км18, де зазначено, окрім іншого, що неналежне ведення ЄРДР не може спростовувати або підтверджувати належність та допустимість всього об`єму доказів у кримінальному провадженні та з вірогідністю спростовувати суб`єктів, які вправі проводити досудове розслідування, на мою думку, є недоречним, оскільки зазначений висновок не стосується випадку, коли досудове розслідування здійснювалось неуповноваженим органом саме через те, що була порушена територіальна підслідність провадження.

Окремо хочу звернути увагу на те, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2020 року задоволено подання Ленінського районного суду м. Запоріжжя та визначено підсудність кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст. 263 КК України, за Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя, з тих підстав, що кримінальне правопорушення вчинено в межах територіальної юрисдикції цього суду.

За наведених обставин вважаю, що досудове розслідування кримінального провадження №0003610 щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.263 КК України проведено з порушенням вимог ст.218 КПК України органом досудового розслідування не за місцем вчинення кримінального правопорушення та без визначення в установленому порядку підслідності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та має наслідком визнання здобутих доказів недопустимими.

Так, об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду в рішенні від 24 травня 2021 року по справі № 640/5023/19, провадження № 51-2917кмо20, сформовано таку правову позицію.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на оскарження рішень, тощо.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадові особи мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Законодавець, розподіливши кримінальні правопорушення в межах підслідності різних органів досудового розслідування, виходив із презумпції, що саме цей орган здатний здійснити належне досудове розслідування кримінальних проваджень щодо зазначеного переліку кримінальних правопорушень: в силу характеристик кримінального правопорушення, організаційних можливостей органу, звичаїв, потреб у спеціалізації тощо. Законом резюмується, що досудове розслідування має здійснюватися із дотриманням правил підслідності. Адже стратегічна мета інституту підслідності полягає в забезпеченні права особи на об`єктивне й неупереджене розслідування, і як результат - гарантування передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий суд. Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, ст. 87 ч.3 п.2 КПК України, як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 761/34909/17, провадження № 51-10064км18, від 14 квітня 2020 року, вказавши, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином. Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом. На підставі ч.5 ст. 36 КПК Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення, окрім того, що віднесене до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, лише у випадку здійснення органом, визначеним у ст. 216 КПК, досудового розслідування у розпочатому кримінальному провадженні та встановлення за наслідками такого розслідування його неефективності. Тобто здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року (справа № 369/13151/14-к, провадження № 51-2770км20), зазначив, що відповідно до вимог ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.

Вважаю, що доводи сторони захисту щодо інших порушень, допущених органом досудового розслідування в ході проведення слідчих (розшукових) дій, є обґрунтованими та також заслуговують на увагу.

Підсумовуючи викладене, погоджуюсь із висновком суду першої інстанції про те, що докази, зібрані у ході проведення оперативно-розшукових заходів та при проведенні слідчих дій, які надані прокурором на підтвердження обвинувачення, зібрані з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, в результаті чого неможливо визнати їх допустимими (відповідно і похідні від них докази), а відтак, зважаючи на усю сукупність таких порушень, неможна вважати доведеним вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_2 з наведених в оскаржуваному вироку підстав.

Такий висновок суду здійснений за наслідками повного, всебічного і неупередженого дослідження всіх обставин провадження і перевірки їх доказами.

При цьому, всі свої висновки суд належним чином вмотивував у вироку.

Апеляційна скарга прокурора не містить переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, тому, на мій погляд, вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вважаю, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і жодні підстави для його скасування відсутні.

Засудження будь-якої особи на підставі доказів, що здобуті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, та ще й з призначенням покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, є недопустимим, оскільки це суперечить загальним засадам кримінального провадження, в т.ч. таким засадам як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_1