Справа № 573/2513/24
Номер провадження 1-кс/573/693/24
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2024 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Херсонської області, Чаплинського району, с. Балтазарівка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з базовою середньою освітою, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимого,

- запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

28.12.2024 слідчий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що зранку 26.12.2024 ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_4 почали вживати спиртні напої за вказаною адресою. Цього ж дня близько 12:00 додому з м. Суми повернулась ОСОБА_8 , мешканка АДРЕСА_2 , котра також почала вживати спиртні напої спільно з ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Близько 15:40 між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виникла словесна сварка з приводу оплати комунальних послуг, під час якої в ОСОБА_4 виник злочинний умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які в подальшому пішли відпочивати.

Так, близько 16:00 цього дня, дочекавшись поки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 заснуть, ОСОБА_4 пішов до господарського приміщення, де взяв пластикову каністру, в якій був бензин. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 перебуваючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, у той самий день і час почав обливати вищевказаною рідиною предмети побуту та ліжка, на яких знаходились ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що на ліжках у суміжних кімнатах знаходяться останні, біля дверей, які ведуть до виходу з кімнат, а в подальшому до виходу з будинку, за допомогою запальнички підпалив розлиту ним рідину, у результаті чого виникла пожежа, яка поширилась на стіни та побутові предмети в житловій кімнаті, де перебували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , чим позбавив останніх можливості самотужки залишити приміщення житлового будинку.

Надалі, будучи впевненим, що пожежа в будинку розпочалась і полум`я розійшлось по житловій кімнаті, ОСОБА_4 вибіг з будинку та покинув місце злочину.

Пожежу було виявлено сторонніми особами та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надано допомогу, вони змогли покинути палаючий будинок.

Кримінальне правопорушення не було закінчене з причини, які не залежали від волі ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 госпіталізовано до опікового відділення КПН СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: «Опіки обличчя, обох кістей, шиї, обох передпліч та обох ступнів. Площа 20% 1-2 ступеня».

ОСОБА_8 госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії КПН СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: «Опіки полум`ям бензина голови, тулуба, верхніх кінцівок, правого стегна, обох ступнів. Площа 60%, 1-2 ступеня».

Вказані відомості внесені до ЄРДР 26.12.2024 за №0000608 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

27.12.2024 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто в закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб.

У ході досудового розслідування відносно ОСОБА_4 зібрано достатньо доказів, які свідчать про здійснення ним закінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за що передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років.

На існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий зазначив те, що ОСОБА_4 усвідомлює, що за вчинений ним замах на злочин передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Вказане свідчить про ймовірність спроби останнього переховуватися від органів досудового розслідування. Спосіб вчинення ним кримінального правопорушення свідчить про його ступінь суспільної небезпечності, а вчинений ним замах на вбивство не був закінчений з причини, які не залежали від його волі, що істотно підвищує ризик того, що в ОСОБА_4 виникне намір на завершення вказаного кримінального правопорушення. На даний час ОСОБА_4 не має офіційного місця роботи та легального постійного заробітку. Останній до вчинення злочину проживав разом з потерпілими, а свідки в кримінальному провадженні проживають по сусідству, а тому ОСОБА_4 може незаконно вплинути на них у даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_4 свою вину за пред`явленою підозрою не визнав, проти задоволення клопотання заперечував.

Захисник ОСОБА_5 просила обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України та п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається зі статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо поняття «обґрунтована підозра» суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує позицію ЄСПЛ, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення та в п. 32 рішення в справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вбачається з матеріалів провадження, пред`явлена ОСОБА_4 підозра за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, зокрема, протоколом затримання ОСОБА_4 , протоколом проведення огляду місця події, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколами допитів свідків.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме: питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів дійшов висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення закінченого замаху на злочин, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Також, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється в здійсненні закінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Віднесення вказаного злочину до категорії особливо тяжких свідчить про ступінь можливої суспільної небезпечності особи підозрюваної та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду.

До того ж, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому замаху на злочин, існує обґрунтований ризик незаконного впливу останнього на потерпілих та свідків, вчинення перешкод слідству, що може вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду.

При вирішенні клопотання суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену в рішенні «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, відповідно до якої особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. При цьому обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків також є належною підставою для первинного взяття під варту (рішення від 15.09.2009 у справі «Ямрозі проти Польщі», рішення від 10.02.2011 у справі «Плєшков проти України»).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані вище обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а тому застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання заявленим ризикам, у зв`язку з чим вважаю за необхідне клопотання про застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді взяття під варту задовольнити.

При обранні зазначеного запобіжного заходу слідчим суддею враховано, що згідно з довідкою КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» від 28.12.2024 ОСОБА_4 може перебувати в умовах ізоляції.

З огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 183, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 лютого 2025 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали слідчого судді до 23 лютого 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя