ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року КолегіясуддівДніпровськогоапеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , на ухвалу Слов`янський міськрайонний суд Донецької області від 30 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000453, внесеного до ЄРДР 17 вересня 2020 року, яким закрито провадження за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецькоїобласті, громадянинаУкраїни, українця, якийзареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичнопроживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєннікримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Слов`янського міськрайонний суду Донецької області від 30 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань №0000453 від 17 вересня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , ставить питання про скасування ухвали Слов`янського міськрайонний суду Донецької області від 30 жовтня 2024 року про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності як незаконної та необґрунтованої.

Представник потерпілого вважає, що строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ст.49 КК України було пропущено із-за подій, пов`язаних із повномаштабним вторгненням російської федерації в Україну, зміни складу суду. Рішення про закриття провадження було прийнято судом передчасно, без дослідження фактичних обставин. Потерпілий вважає, що з врахуванням цих обставин, вирішуючи питання про строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд повинен був застосувати аналогію закону, положення ст.615, що регулюють строки досудового розслідування під час воєнного стану. Потерпілий вважає, що передчасним закриттям провадження були порушені його законні права.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржену ухвалу суду 1-ї інстанції законною.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскарженою ухвалою обвинуваченого за ч.2ст.125 КК України ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вирокомзаконної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Системний аналіз вказаних норм вказує на те, що припис закону про кримінальну відповідальність про необхідність закриття кримінального провадження в разі настання умов, передбачених ст.49 КК України носить імперативний характер.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачувався за ч.2ст.125 КК України у спричиненні 16.09.2020 р. умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 .

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2ст.125 КК України, з огляду на санкцію цієї норми, віднесено до кримінальних проступків.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував проти закриття провадження на підставі ст. 49 КК України. Суду не надано даних про те, що обвинувачений за період з 16.09.2020 р. вчинив новий злочин або ухилявся від досудового слідства або суду.

Враховуючи наведене, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриттю провадження в зв`язку із закінченням строку давності.

За ч. 2 ст. 288 КПК України суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Проте, не є перешкодою незгода потерпілого із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності для застосування правил ст. 49 КК України.

Обставини, які потягли тривалий строк розгляду провадження в суді, не залежали від обвинуваченого, та не впливають на необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строку давності.

Апеляційні доводи, щодо застосування для вирішення питання про строки давності як аналогії закону правил ст. 615 КПК України колегія суддів не вважає слушними з огляду на таке:

Згідно ст.1 КПК України Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність (ст.7 КПК).

Зміст засади законності виявляється в тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Тобто, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості застосування аналогії закону, а визнає можливість застосування аналогії права, загальних засад кримінального провадження.

Повертаючись до провадження, що розглядається, колегія суддів зауважує, що питання про визначення підстав для обчислення строків давності прямо передбачено ст.49 КК України, а порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження у зв`язку із закінченням строку давності також чітко урегульовано приписами ст.ст.284 288 КПК України і не потребує застосування а ні аналогії права, а ні тим більш аналогії закону.Ба більше, діюча редакція ст.615 КПК України не передбачає будь-яких правил, щодо строків давності.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення закону та прав потерпілого при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України не ґрунтуються на законі, спростовуються фактичними обставинами провадження, а тому ні є слушними.

Підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегіясуддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2024 рокупро звільнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4