Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000001 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Буринь Сумської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.2 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки слідчий та прокурор належним чином не встановили місце проживання обвинуваченого, що позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що обставина, вказана в ухвалі як підстава для повернення обвинувального акта, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт містить анкетні відомості обвинуваченого, в тому числі місце проживання. На переконання прокурора, кримінальний процесуальний закон дає можливість суду постановити ухвалу про привід обвинуваченого або зупинити підготовче провадження, якщо обвинувачений ухилився від явки до суду, до його розшуку. Проте суд прийняв рішення про повернення обвинувального акта з формальних підстав та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про надання повторного дозволу на затримання обвинуваченого з метою приводу і оголошення його розшуку, оскільки попередня аналогічна ухвала суду не буда дієва з об`єктивних причин та зумовлена поведінкою обвинуваченого. Тож, вважає, що позиція суду є непослідовною, і що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Як встановив суд першої інстанції, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . На вказану адресу неодноразово надсилалися повістки про виклик, які повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання». На виконання ухвали про привід обвинуваченого 15.02.2023 ДОП ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області повідомив, що обвинувачений не проживає за вказаною адресою близько 3-ох місяців, а ухвала суду від 03.04.2023 про оголошення розшуку обвинуваченого з метою приводу в судове засідання виконана не була.

Тому суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення належним чином не встановила місце фактичного проживання обвинуваченого.

Невідповідностей обвинувального акта вказаним вимогам закону колегія суддів не вбачає, оскільки обвинувальний акт містить відомості і про фактичне місце проживання ОСОБА_6 , і про зареєстроване місце проживання, на адресу якого суд апеляційної інстанції направляв процесуальні документи, і повідомлення про судове засідання, призначене на 04.12.2024, було отримано обвинуваченим особисто.

Дійсно, повістки про виклик в підготовче судове засідання обвинувачений не отримав і вони повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.12, 19, 23).

Ухвала суду від 09.03.2021 про привід обвинуваченого виконана не була. Проте, як вбачається з рапорту поліцейського СРПП Вишнівського ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, під час виконання ухвали сусідка ОСОБА_6 з кімнати № 3 повідомила, що той знаходиться на роботі (а.с.24). Відомості про причини невиконання ухвал про привід від 25.05.2021, 22.07.2021, 13.12.2021, 03.10.2022 у справі відсутні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що такі ухвали судом окремо в нарадчій кімнаті і не постановлювались, а до органу досудового розслідування направлялися копії журналів судових засідань, які не містили анкетних даних обвинуваченого, в тому числі відомостей про його місце проживання.

Коли до суду надійшла інформація, що станом на 15.02.2023 ОСОБА_6 за вказаною в обвинувальному акті адресою не проживає більше трьох місяців (а.с.51-53), суд знову прийняв рішення про привід обвинуваченого, направивши на виконання копію журналу судового засідання, 03.05.2023 постановив ухвалу про оголошення розшуку обвинуваченого з метою приводу до суду (а.с.59), а 25.01.2024 повернув обвинувальний акт прокурору, підставою для чого, фактично, слугувало невиконання останньої ухвали.

Вказані обставини свідчать про те, що анкетні відомості обвинуваченого були актуальні станом на 28.08.2020, коли обвинувальний акт був скерований до суду, і залишення обвинуваченим місця проживання більше ніж через два з половиною роки після цього не дають підстав вважати, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невиконанням ухвали про розшук та привід обвинуваченого, тобто з підстав, які не передбачені законом, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали згідно з положеннями ст.ст.409, 412 КПК з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, повернуто прокурору, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3