ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/397/25 Справа № 192/292/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрія Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого - 19.02.2022 року Дніпровським апеляційним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, місце відбування покарання ДУ «Солонянська виправна колонія № 21»,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП України в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 , та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді у вигляді тримання під вартою, починаючи з 01 лютого 2025 року до 31 березня 2025 року включно.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він будучи особою, раніше неодноразово судимою за вчинення умисних злочинів, останній раз засуджений 19 липня 2022 року Дніпровським апеляційним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в період відбуття покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» вчинив умисний злочин. Так, ОСОБА_8 відбуваючи міру кримінального покарання згідно з вироком Дніпровського апеляційного суду від 19.07.2022 в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» 31 січня 2025 року приблизно о 12:00, знаходячись на території дільниці соціальної реабілітації колонії, розташованої по вул. Військове Містечко, 37, в с. Аполлонівці Дніпровського району Дніпропетровської області, куди раніше ОСОБА_8 був переведеним в порядку заохочення згідно з постановою начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» від 29.04.2024 з охоронюваної території колонії, маючи умисел на вчинення втечі з місць позбавлення волі, усвідомлюючи те, що не має будь-яких законних підстав для залишення місця відбування покарання, скориставшись тим, що дана дільниця не охороняється, свідків та очевидців немає та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, самовільно залишив територію ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» та після вчинення злочину зник.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК, тобто у втечі з місця позбавлення волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

01.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК.

01.02.2025 о 17:45 год ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та того-ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, підозрюваний порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та грубим порушенням законодавства.

В обґрунтування зазначає, що підстави для його затримання були відсутні, оскільки ухвала про умовно-дострокове звільнення набрала законної сили, військовослужбовців Національної гвардії не було, а тому він вирішив самостійно поїхати попрощатися з матір`ю.

Вважає, що застосований відносно нього запобіжний захід є необґрунтованим, оскільки відсутній склад злочину, докази його вчинення та ризики, передбачені ст.177 КПК.

Враховуючи вищевикладене підозрюваний просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування зазначає, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою та він не є суб`єктом вчинення кримінального правопорушення, оскільки слідчим суддею в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали беззаперечно встановлено, що останнім днем відбування кримінального покарання ОСОБА_8 було саме 31 січня 2025 року. У той-же час встановивши вищенаведені обставини, суд прийшов до незаконного та нелогічного висновку про наявність обґрунтованої підозри.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_7 підтримав доводи поданих апеляційних скарг, просив їх задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та підозрюваного, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_8 від участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 відмовився, мотивуючи бажанням бути особисто присутнім у залі суду, що підтвердив представник ДУ Державна установа виконання покарань №4 МЮУ ОСОБА_11 . Однак враховуючи те, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 закінчується 31 березня 2025 року, колегія суддів ухвалила проводити апеляційний розгляд без участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, та санкція ч.1 ст.393 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від від трьох до п`яти років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК, всупереч твердженням підозрюваного та захисника, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: копією рапорту старшого інспектора-чергового Відділення поліції № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 про надходження заяви чергового помічника начальника виправної колонії про залишення місця свого перебування засудженим ОСОБА_8 (а.с. 8); протоколом огляду місяця події (а.с. 11); рапортом ст. о/у ДУ СВК-21 ОСОБА_13 (а.с. 14); показаннями свідка ОСОБА_14 (а.с. 15); показаннями свідка ОСОБА_15 (а.с. 16); показаннями свідка ОСОБА_13 (а.с. 17); показаннями свідка ОСОБА_16 (а.с. 19); копією вироку Дніпровського апеляційного суду від 19.07.2022 (а.с. 23); постановою про переведення засудженого ОСОБА_8 з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» (а.с. 26); довідкою засудженого по особовій справі № 333-В-22 (а.с. 46); вимогою УІАП МВС України та відомостями про наявні судимості (а.с. 35).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушеня, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.1 ст.393 КК.

Таким чином доводи апелянтів про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Водночас доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_8 не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки вони були предметом розгляду слідчим суддею місцевого суду, який вірно їх відхилив виходячи з того, що останнім днем відбування кримінального покарання ОСОБА_8 було саме 31 січня 2025 року, з чим погоджується колегія суддів.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який не одружений, утриманців не має та раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

Таким чином, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, який неодружений, утриманців не має, раніше неодноразово судимий, установою виконання покарань характеризується позитивно, був переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації установи, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи підозрюваного про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Тому, визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначають у своїх апеляційних скаргах підозрюваний та його захисник, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Тому доводи апеляційних скарг підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 01 лютого 2025 року до 31 березня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4