ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26252/22

Провадження № 11-кп/820/210/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в порядку спеціального судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000124 від 05 травня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва СРСР, громадянина Російської Федерації, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, робоча адреса: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.110 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 в порядку ч.6 ст.193 КПК України, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи представником влади, вчинив посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації восьмого скликання ОСОБА_7 , який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади Російської Федерації, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники також діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, де підтримав постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

У такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, спричиненою внаслідок вищевказаних дій, порушено ряд прав громадян України, закріплених Конституцією України та міжнародними нормами, зокрема, основне право людини - право на життя (ст. 27 Конституції України).

Станом на 30 січня 2023 року Управління Верховного комісара ООН з прав людини (УВКПЛ ООН) зафіксувало 18657 випадків загибелі або поранення цивільних осіб в Україні: 7110 загиблих і 11547 поранених.

Порушено право на свободу пересування та право вільного вибору місця проживання (ст. 33 Конституції України).

Внаслідок повномасштабної агресії РФ проти України, яка на цей час триває на всій території України, з активними бойовими діями на території Луганської, Донецької, Запорізької, Харківської, Херсонської областей, громадяни України, які постійно проживали на цих територіях, змушені залишити або покинути своє місце проживання, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства.

Відповідно до звіту команди Міністерства з питань реінтеграції за 2022 рік в Україні зареєстровано 4 867 106 осіб переселенців (внутрішньо переміщені особи). Фактично усі вказані особи внаслідок війни були позбавлені власної домівки.

Окрім того, згідно з Указом президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на території України введено військовий стан, що зумовило обмеження прав громадян на вільне пересування - введення комендантської години, особливий режим в`їзду та виїзду з населених пунктів, неможливість виїзду за кордон осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років включно.

Також порушено право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49 Конституції України). Бойовими діями РФ постійно знищуються заклади охорони здоров`я, що унеможливлює надання екстреної медичної допомоги пацієнту, який її потребує. Окрім того, внаслідок систематичних ракетних та артилерійських атак завдається шкода здоров`ю людей шляхом спричинення їм тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості. Також РФ, ігноруючи норми міжнародного права, не забезпечує безперешкодний гуманітарний доступ до всіх постраждалих та евакуацію цивільних осіб, які опинилися в зонах бойових дій.

Повномасштабна війна унеможливила або значно ускладнила роботу майже всіх галузей економіки по території України. У регіонах, де проводяться активні бойові дії, підприємства припинили роботу, були пошкоджені, зруйновані (наприклад заводи «Азовсталь» у Маріуполі та «Азот» у Сєвєродонецьку), їх тимчасова втрата для України - це величезна економічна шкода, оскільки завод «Азовсталь» за рівнем валового доходу посідав третє місце серед металургійних підприємств України. Зазначені заводи та інші підприємства повністю або частково зруйновані через обстріли російських військ, внаслідок чого економіка України несе значні втрати.

Захоплення та постійні атаки Запорізької АЕС завдали значної шкоди енергосистемі України, включно з пожежею поблизу енергоблоку 1, який на той час перебував на ремонті.

Окрім того, збройними силами РФ, згідно з даними міністерства оборони, в 2022 році по території України завдано 16 тисяч ракетних ударів, при цьому 97% російських цілей - цивільні, більше 12,3 тисяч ударів було завдано по передмістях і селах, близько 1,9 тисячі ударів - по будинках, більше 500 ударів - по військових об`єктах, більше 250 ударів - по транспортній інфраструктурі, близько 220 ударів - по енергетичній інфраструктурі та понад 800 - по інших об`єктах.

Внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої військовою агресією Російської Федерації на території України, заподіяно шкоду навколишньому середовищу неорганізованими викидами забруднюючих речовин та сумішей таких речовин в атмосферне повітря та забруднено ґрунти.

Повномасштабна війна призвела до тяжких наслідків у вигляді: людських жертв (загибелі та поранення цивільних осіб в Україні); окупації та знищення територій (міст, селищ), що супроводжувалося жорстоким поводженням із цивільним населенням та іншими порушеннями законів та звичаїв війни; військово-технічних втрат - знищення і захоплення живої сили та бойової техніки Збройних Сил України та інших військових формувань України; економічних - у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури; екологічних наслідків.

За посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.110 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що вина обвинуваченого ґрунтується на недопустимих, недостовірних та неналежних доказах. З матеріалів кримінального провадження вбачається:

-порушення порядку зміни інстанційної підслідності органу досудового розслідування, що призвело до проведення досудового розслідування не уповноваженим органом;

-використання доказів для доведення вини ОСОБА_7 , здобутих в інших кримінальних провадженнях, без відповідних на те дозволів слідчого судді;

-відсутність доказів, які б підтверджували попередню змову, склад співучасників, їхню роль і функції;

-відсутність доказів умислу в діях ОСОБА_7 на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України;

-неконкретизований спосіб вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, який охоплює період з 2013 по 2021 рік, в той час як ОСОБА_7 вступив у повноваження депутата держдуми 19 вересня 2021 року;

-не розкрито дій ОСОБА_7 , які за версією обвинувачення спричинили наслідки у виді загибелі людей при відсутності потерпілих та завданої шкоди в межах даного провадження;

-порушення порядку повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд даного кримінального провадження шляхом розміщення відповідної інформації в спосіб, який унеможливлює громадянина іноземної країни отримати таку інформацію.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки у поданій апеляційній скарзі не оспорюється те, що обвинувачений ОСОБА_7 , являючись діючим Депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, будучи представником влади, 15 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд.1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, де підтримав постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.404 КПК України, не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження цих висновків суду.

Відповідно до ст.73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом.

Отже, будь-які дії, пов`язані із зміною меж території України чи зміною меж державного кордону України без проведення всеукраїнського референдуму, утворюють об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст.110 КК України.

Визнання інших державних утворень, так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими саме на зміну меж території та державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи представником влади та голосуючи за постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, вчинив посягання на територіальну цілісність і недоторканість України.

Кваліфікуючими ознаками даного злочину, за які обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений (ч.3 ст.110 КК України), і які оспорюються стороною захисту у поданій апеляційній скарзі, є:

-вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб;

-настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, відповідно до сталої судової практики про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники.

Попередня змова може проявлятися також безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

З досліджених судом першої інстанції і перевірених апеляційним судом доказів, вбачається, що голосування за вищевказану постанову здійснено одноголосно всіма присутніми членами Державної Думи Федеральних Зборів РФ. Перед голосуванням відбувалися виступи окремих депутатів щодо позитивного прийняття рішення до його фактичного голосування.

Ці обставини, на думку колегії суддів, свідчать про попередню домовленість між собою осіб, які приймали участь в голосуванні та прийнятті вказаного рішення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження за № 0000124 щодо ОСОБА_7 було виділено з кримінального провадження №0000083, по якому здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, і іншими особами, а саме депутатами Державної Думи Федеральних Зборів РФ (т.1 а.с.1-7).

А тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину за попередньою змовою групою осіб, є правильним.

Настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків, як особливої кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, у даному кримінальному провадженні підтверджується:

-офіційними повідомленнями уряду України та міжнародними організаціями про втрати серед населення внаслідок бойових дій на території України. Так, станом на 30 січня 2023 року Управління Верховного комісара ООН з прав людини зафіксувало 18657 випадків загибелі або поранення цивільних осіб України (7110 загиблих і 11547 поранених);

-розслідуваннями, які проводяться Міжнародним кримінальним судом, щодо фактів воєнних злочинів російської федерації на території України;

-звітами міністерств України, зокрема, Міністерством з питань реінтеграції за 2022 рік зареєстровано 4 867 106 осіб переселенців, більша частина яких була позбавлена житла, Міністерство оборони України зафіксувало за 2022 рік 16 тисяч ракетних ударів збройними силами РФ по території України в основному по цивільній інфраструктурі;

-матеріалами кримінальних проваджень за фактами вчинення військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.438 КК України.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які полягають у голосуванні за постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, стали однією з передумов повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Факт вчинення ОСОБА_7 конкретних дій, їх суспільно небезпечний характер та наслідки, що настали в результаті таких його дій, переконують колегію суддів у правильності кваліфікації за ч.3 ст.110 КК України.

Колегія суддів також не вбачає підстав ставити під сумнів висновки місцевого суду про наявність в діях обвинуваченого умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Судова колегія зазначає, що обвинувачений, являючись діючим Депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, при голосуванні за постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав:

-усвідомлював, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами;

-як представник влади знав про ратифікацію РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ;

-розумів про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України;

-передбачав, що своїми діями (позитивним голосуванням) створив передумови повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій, з метою зміни меж території та державного кордону України;

-усвідомлював наслідки таких дій (загибель значної кількості людей, значні руйнування);

-мав можливість голосувати проти, однак цього не зробив.

Колегія суддів вважає, що така поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про наявність у нього умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

При цьому сторона захисту, висуваючи версію про відсутність в діях обвинуваченого умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, не обґрунтовує цю позицію, не зазначає, яка ж мета була у її підзахисного при голосуванні 15 лютого 2022 року, не наводить доказів, які б підтверджували нерозуміння обвинуваченим подальших наслідків таких його дій внаслідок психічної хвороби, фізичного чи психологічного тиску на нього, тощо.

Необґрунтованими є і доводи сторони захисту про використання у даному кримінальному провадженні доказів для доведення вини ОСОБА_7 , здобутих в інших кримінальних провадженнях, без відповідного на те дозволу слідчого судді.

Кримінальним процесуальним законом не забороняється органу досудового розслідування отримувати (збирати докази) через відповідні запити на отримання інформації від державних органів, юридичних і фізичних осіб. Ненадання ж такої інформації добровільно може бути подолано шляхом використання інституту тимчасово доступу до речей і документів.

Колегія суддів враховує, що згідно з ч.4 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слід виходити із можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

У даному провадженні здійснювався огляд матеріалів інших кримінальних проваджень в порядку ст.237 КПК України, на підставі дозволу начальника слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області. За результатами такого огляду було складено відповідні протоколи, які в подальшому долучені до справи і використані в межах кримінального провадження.

Колегія суддів не може погодитися із твердженням сторони захисту про допущені порушення порядку повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд даного кримінального провадження шляхом розміщення відповідної інформації в спосіб, який унеможливлює громадянина іноземної країни отримати таку інформацію.

Спосіб повідомлення обвинуваченого щодо проведення відносно нього як досудового, так і судового провадження, повністю узгоджується із нормами кримінального процесуального законодавства та відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

З наявних матеріалів справи (численні документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження. Також обвинувачений отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, маючи можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

У даному провадженні повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого, повідомлення про підозру, обвинувальний акт у перекладі на російську мову, скеровано на офіційний сайт Державної Думи Російської Федерації.

Судові виклики здійснювалися в порядку визначеному ст.323 КПК України, зокрема, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду, публікаціях на офіційних сайтах офісу генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр».

Провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме по собі не є несумісним зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується право на справедливий суд.

В межах провадження інтереси ОСОБА_7 представляв адвокат, чим було забезпечено виконання вимог п.8 ст.52, ч.3 ст.323 КПК України і реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального провадження і забезпечення права на захист.

Звісно, участь захисника обвинуваченого не може розцінюватися як рівнозначна заміна участі самого обвинуваченого. Однак, останній мав право вибору особисто захищати себе у змагальному процесі, чим не скористався.

На переконання колегії суддів, місцевий суд використав всі передбачені законом заходи для своєчасного сповіщення ОСОБА_7 про здійснення кримінального провадження і створення йому у такий спосіб умов для реалізації свого права на справедливий судовий розгляд.

Не знаходить колегія суддів і порушень порядку зміни інстанційної підслідності органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів провадження, постановою Генерального прокурора ОСОБА_8 від 14 березня 2022 року доручено здійснювати досудове розслідування іншому органу (т.2 а.с.9-10).

Дана постанова складена із дотриманням приписів ст.110 КПК України, містить вступну, мотивувальну та резолютивну частини з відповідними реквізитами кримінального провадження.

З мотивувальної частини постанови видно, що Генеральний прокурор, доручаючи здійснення досудового розслідування слідчому відділу Управління СБ України у Хмельницькій області, урахував конкретні обставини кримінального провадження, взяв до уваги неможливість та неефективність попереднього органу досудового розслідування (ДБР) у повній мірі виконати завдання кримінального провадження, в тому числі у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Метою такої передачі до іншого органу досудового розслідування була необхідність забезпечити ефективне, повне, всебічне та неупереджене розслідування кримінального провадження.

Щодо недостатньої вмотивованості даної постанови, на що наголошує сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, то колегія суддів зазначає, що у постанові наведені конкретні обставини, які відповідно до частини 5 статті 36 КПК України, давали прокурору підстави вважати, що розслідування проводилося недостатньо ефективно, і передати подальше проведення досудового розслідування іншому органу.

При цьому, стороною захисту не наведено жодних аргументів, стосовного того, яким саме чином передача цього кримінального провадження для подальшого здійснення досудового розслідування іншому органу істотно обмежила права ОСОБА_7 , зокрема, в порівнянні з тим становищем, в якому він перебував би, якщо б досудове розслідування відносно нього здійснювало територіальне управління Державного бюро розслідувань з дислокацією у м. Хмельницькому.

Отже, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов, на переконання колегії суддів, правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Матеріали справи не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3