УХВАЛА

27.11.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2., ознайомившись з «заявлением» « ОСОБА_1 », яке надійшло до суду 26.11.2024 та зареєстровано за вхід. № 73366,

ВСТАНОВИВ:

Вищевказане «заявление» передано слідчому судді Київського районного суду м. Одеси 26.11.2024 року, зрозуміти повний зміст якого не вбачається можливим, оскільки складено рукописно на іноземній мові, припускається, що російській.

Припускається, що заявник не врахував втрату чинності на підставі Рішення Конституційного Суду № 2-р/2018 від 28.02.2018 Закону «Про засади державної мовної політики», як такого, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Так, Конституційний Суд України постановив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) Закон України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року № 5029-VI зі змінами. Суд постановив, що Закон України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року № 5029-VI зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Відповідно втратила чинність й стаття 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», якою встановлювалось право суду за згодою сторін здійснювати провадження регіональною мовою (мовами) у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови); допускалась подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу, а також без додаткових для цих осіб витрат - надання послуг перекладача з регіональної мови або мови меншини, у разі необхідності, а державою гарантувалась можливість здійснювати судове провадження регіональною мовою (мовами).

Частиною 1 ст. 10 Конституції України закріплено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому за змістом ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Згідно з ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Тобто, згідно з нормами Конституції України, КПК України органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Слід зазначити, що передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Також слід зазначити, що обмеженням у доступі до правосуддя вважається відмова у прийнятті заяв, скарг, клопотань, оформлених згідно з чинним законодавством. Однак повернення скарг через їх невідповідність встановленим вимогам не є порушенням такого права.

При цьому чинним КПК України не передбачено залишення слідчим суддю скарги без руху та надання строку для усунення недоліків, однак передбачена можливість повторного звернення зі скаргою, у порядку, встановленому КПК України.

Крім того, процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу саме слідчому судді, суду процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою. До того ж до прийняття скарги до розгляду слідчий суддя, суд позбавлені можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92) КПК України, Законів України "Про судоустрій і статус суддів" (ст.12), "Про забезпечення функціонування української мови як державної" (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1, 2 ст.14), документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль на стадії досудового розслідування, мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Аналогічну позицію висловлено Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 19.09.2022 (справа № 521/12324/18).

Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_1 подав «заявление», складене іноземною мовою. Ураховуючи, що заявником вищезазначених вимог чинного законодавства не дотримано, «заявление» підлягає поверненню особі, яка з ним звернулася до слідчого судді, що в свою чергу не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Менцен проти Латвії (заява № 71074/01) зазначив: «... що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (а), (е), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

З огляду на викладене, відмова в доступі до правосуддя з підстав невиконання вимог закону щодо викладення заяв державною мовою, не є такою, що несумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а тому доводи касаційної скарги щодо безпідставності відмови в доступі до правосуддя не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

«Заявление» « ОСОБА_1 », яке надійшло до суду 26.11.2024 та зареєстровано за вхід. № 73366- повернути особі, яка звернулася до суду.

Роз`яснити, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала заяву, разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 діб з дня її винесення.

Слідчий суддя

ОСОБА_2