Справа № 202/9782/24
Провадження № 1-кс/202/419/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 10.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на вилучене 14.01.2025, на виконання ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (№202/9782/24, провадження №1-кс/202/265/2025) від 10.01.2025, за фактичною адресою проживання ОСОБА_5 , за адресю: АДРЕСА_1 , а саме: Чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом з розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000159 від 10.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, порушуючи свої повноваження використали організаційно-розпорядчі функції для незаконного і безоплатного отримання грошового забезпечення громадянами України, які фактично перебували у статусі військовослужбовців але фактично ухилялися від проходження військової служби. В результаті злочинної діяльності відбулося привласнення державних коштів на суму приблизно понад 600 тис. грн.

Зокрема за наявною інформацією, 05.04.2022 року на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №68, відповідно до Указів Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», з метою підтримання готовності територіального центру комплектування та соціальної підтримки до виконання визначених завдань, згідно зі штатом воєнного часу №43/060-01, було призвано на військову службу та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення з 05.04.2022 року: солдата запасу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Солдата запасу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому відповідно до відповідно до наказу №68 від 05.04.2022 року військовослужбовці Збройних Сил України: солдат ОСОБА_6 та солдат ОСОБА_7 , 05.04.2022 року справи та посади прийняли і приступили до виконання службових обов`язків за посадами, з окладом 2730 гривень на місяць, виплатами щомісячної премії 247% місячного грошового забезпечення, надбавок за виконання особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Проте, з часу зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , призвані на військову службу за мобілізацією військовослужбовці Збройних сил України солдат ОСОБА_6 та солдат ОСОБА_7 , фактично на службі не з`являлися та на підставі письмових вимог начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначеним військовослужбовцям в ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично оформлювались відрядження до Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Також в ході досудового розслідування встановлено, що призвані на військову службу за мобілізацією військовослужбовці Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 та солдат ОСОБА_7 , повернулись з відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 24.03.2023 року на ім`я безпосереднього керівника, встановленим порядком надали рапорт про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «Г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до чого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ відповідно до якого солдата ОСОБА_6 і солдата ОСОБА_7 з 24.03.2023 року виключено зі списків особового складу частини на всіх видів забезпечення. Призначено для виплати щомісячну премію в розмірі 556% щомісячного грошового забезпечення та надбавку за виконання особливо важливих завдань 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за період з 01.03 по 24.03.2023 року. Крім того, зазначеним військовослужбовцям призначено до виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотка місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, але не менше як 25 % місячного грошового забезпечення, відповідно до п.1 КМУ «Порядок та умови виплати деяким категорія військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» від 17.09.2014 року №460 за період з травня 2022 по лютий 2023 рік.

Таким чином, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 зловживаючи своїм службовим становищем, порушуючи свої повноваження використали організанійно-розпорядчі функції для незаконного і безоплатного отримання грошового забезпечення громадянами України, які фактично перебували у статусі військовослужбовців, але фактично ухилялися від проходження військової служби. В результаті злочинної діяльності вищевказаних осіб, відбулось привласнення державних коштів на суму понад 600 000 гривень.

Відповідно до довідки щодо грошового забезпечення та інших одноразових виплат 6/1/416 від 19.09.2023 за період з 05.04.2022 року по 24.03.2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді військовослужбовця, отримала заробітну плату на загальну суму 518 057, 58 гривень.

Відповідно до довідки щодо грошового забезпечення та інших одноразових виплат 6/1/417 від 19.09.2023 за період з 05.04.2022 року по 24.03.2023 року ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді військовослужбовця, отримала заробітну плату на загальну суму 518 057, 58 гривень.

14.01.2025 в порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

З метою забезпечення належного виконання завдань кримінального провадження, зокрема з метою фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей і документів, які можуть мати значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, у порядку ст. 236 КПК України 14.01.202 5, на виконання ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №202/9782/24, провадження №1-кс/202/265/2025) від 10.01.2025, за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого, вилучено: 1)Чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; 2)Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору;

Вилучені під час обшуку речі та предмети можуть бути засобами та знаряддями вчинення злочину та можуть містити відомості , які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим виникла необхідність в накладенні арешту на перелічене.

1)Чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470;

2)Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору;

На підставі викладеного, враховуючи, що вказані вище речі можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляду клопотання за його відсутності, в заяві вказав, що клопотання підтримує.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним здійснити розгляд клопотання за відсутності осіб, які беруть участь у судовому засіданні, не здійснюючи аудіо-, відеофіксацію судового засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст.107 КПК України.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчими СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 10.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку від 14.01.2025, 14.01.2025 на виконання ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа №202/9782/24, провадження №1-кс/202/265/2025) від 10.01.2025, за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого, вилучено: Чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; 2)Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору.

Постановою слідчого від 14.01.2025, вищевказані чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; 2)Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору визнано речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно, а саме: чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору визнано речовими доказами, про що винесено відповідну постанову, містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, а саме: вищевказані чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору, містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На думку слідчого судді, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки зазначені предмети містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні внесеному 10.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на майно, вилучене 14.01.2025, за фактичною адресою проживання ОСОБА_5 , за адресю: АДРЕСА_1 , а саме: Чорновий запис у вигляді заяви на виплату пенсії або грошової допомоги, договір про надання послуг на водопостачання №1470; Мобільний телефон марки Motorola зеленого кольору, заборонивши володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1