Справа № 148/2042/22
Провадження №1-кп/148/35/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження-
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за участю потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
В провадженні Тульчинського районного суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 08.07.2020, біля 23:00 год., він перебуваючи у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті довготривалих неприязних відносин, в черговий раз спровокував конфлікт зі своєю, на той час, дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході виниклого конфлікту, ОСОБА_7 із власної необережності, що виразилась у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг передбачити, при спробі відібрати мобільний телефон у ОСОБА_5 , не маючи при цьому прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, своїми руками скрутив пальці правої кисті ОСОБА_5 в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги четвертого пальця правої п`ясної кістки.
Своїми необережними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги четвертого пальця правої п ясної кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за відсутності небезпеки для життя, що спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 128 КК України, тобто необережне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження.
10.07.2023 захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , звернувся до суду з письмовим клопотанням про закриття відносно ОСОБА_4 кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, в якому просить суд звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
В судове засідання захисник обвинуваченого не зявився, надіславши суду заяву з проханням здійснювати судове засідання за його відсутності, оскільки така позиція узгоджена з обвинуваченим ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти розгляду клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності за відсутності останнього. Підтримав вказане клопотання та просив задовольнити. Зазначив, що своєї вини не визнає, однак не проти звільнення його від кримінальної відповідальності. Повідомив суду, що йому зрозуміла суть обвинувачення та підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не означає його виправдання, тобто, що ця підстава не є реабілітуючою. Надав згоду на закриття кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання захисника щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, на підставі п. 4 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Потерпіла ОСОБА_5 , її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що обвинувачений не вчинив жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілій згідно пред`явленого цивільного позову, вибачення не попросив.
Суд, вислухавши обвинуваченого, думку прокурора, потерпілої, її представника, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За змістом ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.
Норми процесуального закону вказують на те, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна зі сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням, а отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям провадження у справі як під час підготовчого судового засідання, так і під час розгляду справи по суті в загальному порядку, керуючись статтями 12, 49 КК (див., наприклад, постанови Верховного Суду від 19.11.2019, справа № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19; від 24.05.2018, справа № 200/4664/14-к, провадження № 51-3302км18 та інші).
При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Стаття 128 КК України передбачає кримінальну відповідальність за необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження , яке карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, відповідно до ст.12 цього ж Кодексу, відноситься до нетяжких злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України); не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто, згідно обвинувального акту 08 липня 2020 року, при цьому жодна зі сторін процесу цього не оспорює.
Станом на 10 липня 2023 року (день подачі захисником клопотання про закриття кримінального провадження) з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, минуло більше як три роки.
З огляду на наведене, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, за вище вказане кримінальне правопорушення закінчився.
На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано доказів про ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від слідства та суду, вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а так само відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 2 ст. 49 КК України.
Велика палата Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Водночас, під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону (див., постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к).
Окрім цього, у постанові від 26.03.2020 (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.
Однак, обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив проти закриття провадження з відповідних підстав, його захисником подано відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке повністю підтримано обвинуваченим в судовому засіданні.
Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим, виходячи з позиці Верховного суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).
З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд дійшов висновку, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню та вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Стосовно заявленого потерпілим цивільного позову суд зазначає наступне.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути ухвалене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження.
У пункті сьомому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 № 3 (зі змінами) зазначено, що у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Вказане узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 23.06.2022 у справі № 204/2626/21 (провадження № 51-5123км21) та постанові від 10.08.2021 у справі №161/694/20 (провадження № 51-811км21).
У зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, право потерпілої на звернення до суду з цивільним позовом про стягнення шкоди, не порушується, бо за змістом ст.128 КПК України закриття кримінального провадження не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.
Частиною 2 статті 122 КПК України визначено, що залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Вказаною нормою закону регламентовано стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише при постановленні судом обвинувального вироку.
Покладення судових витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості стягнення з підозрюваного процесуальних витрат, у тому числі витрат на залучення експертів, у разі його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття з цієї підстави кримінального провадження. Отже, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи відповідно до висновку експерта за № СЕ-19/102-21/4471/ПС у даному кримінальному провадженні не підлягають стягненню з обвинуваченого та їх слід віднести на рахунок держави.
Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, арешт на майно не накладався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 44, 49, 128 КК України, ст.ст. 284 - 286, 288, 370, 372, 376 КПК України, суд
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Процесуальні витрати на проведення експертизи віднести на рахунок держави.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілій Ході ОСОБА_9 , що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає її зверненню до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1