Справа № 302/387/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Міжгірського районного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Вироком Міжгірського районного суду від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі статті 70 ч. 4 КК України, ст. 102 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 до постановлення попереднього вироку Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 03.08.2022, частково приєднано невідбуте покарання за цим вироком у виді позбавлення волі на 1 (один) рік 3 (три) місяці і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки і 3 (три) місяці.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

08.12.2020 біля 21 год. 35 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, діючи умисно, таємно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території АЗС № 72 (Сойми) ТзОВ «Надежда Рітейл 2017», яке знаходиться в селі Сойми ур. "Шекети", 124 А Хустського району Закарпатської області, групою осіб скоїли крадіжку двох сміттєвих баків синього кольору, бувших у користуванні. Вищезазначені особи домовились, що водій марки «Опель Вектра В» темного сильного кольору із номерним знаком іноземної реєстрації НОМЕР_1 ОСОБА_9 від`їде на безпечну відстань, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 взяли з території АЗС № 72 (Сойми) два сині сміттєві баки, бувші у використанні, вартість яких становить 664 гривні кожен, і віднесли ці баки на відстань біля 150 м та завантажили у багажник зазначеного автомобіля, яким усі разом поїхали в м.Долина. 09.12.2020 ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Болехів Івано-Франківської області, продав ці баки за 900 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просить його скасувати. Звертає увагу на те, що місцевий суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не взяв до уваги наявність пом?якшуючих обставин, а саме, щире каяття обвинуваченого, те, що ОСОБА_7 вчинив злочин будучи неповнолітнім, а також добровільне відшкодування ним завданих збитків. Вважає, що судом залишено поза увагою характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 є молодим за віком, він не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання. Разом з тим, стверджує, що ОСОБА_7 вчинив злочин разом з ОСОБА_8 , однак, суд, призначив ОСОБА_7 реальне покарання - у виді позбавлення волі, а ОСОБА_8 - іспитовий строк. Адвокат ОСОБА_6 стверджує, що місцевий суд у вироку допустив помилку та послався на неіснуюче судове рішення. Зокрема, вказав, що «згідно з вироки Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.06.2020» (а с. 2 аб. 3), однак такого вироку не існує. Також у вироку вказано, що ОСОБА_7 вчинив злочини 02.06.2020, 24.11.2020, 25.11.2020 та 26.11.2020 (а. с. 3, абз. 4), а в наступному абзаці вироку вказано, що останній злочин ОСОБА_7 вчинив 28.11.2020. Така невідповідність і неправильність у вироку суду є не недопустимою. Вважає, що на підставі п. 5 ст. 72 КК України, враховуючи попереднє ув?язнення, місцевий суд повинен був пом?якшити ОСОБА_7 покарання або повністю звільнити його від відбування покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням положень статей 70, 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку 1 рік.

Cуд апеляційної інстанції констатує, що 13.01.2025 року адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про приведення вироку суду у відповідність згідно з діючим законодавством та звільнення від призначеного покарання. Просить звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, а вирок скасувати. Клопотання розглянути за його відсутності.

До початку судового розгляду, прокурор ОСОБА_5 також подала клопотання у якому просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до ЗУ №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала заявлені клопотання про закриття кримінального провадження та просила частково задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження слідує, що: відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався з різних причин. Адвокат ОСОБА_6 просив розглядати провадження за його відсутності.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні майна не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Постановлене у справі судове рішення оскаржується захисником у кримінальному провадженні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Водночас слід зазначити, що 09 серпня 2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»(далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни достатті 51 КУпАП(Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 02 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленогозакономстаном на 01 січня звітного податкового року.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 08.12.2020 року, та своїми діями потерпілому ТзОВ «Надежда Рітейл 2017» було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 1328 гривень 00 копійок.

Станом на 01.12.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1135 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2270 грн (1135*2 = 2270).

З вироку слідує, що своїми діями ОСОБА_7 заподіяв матеріальні збитки потерпілому ТзОВ «Надежда Рітейл 2017» на суму, меншу ніж 2270 грн, а саме 1328 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна шляхом шахрайства становить 1328 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 грн., апеляційний суд вважає, що з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, а саме у даному випадку ч. 2 ст. 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Отже, враховуючи те, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, апеляційний суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, чим не погіршується становище обвинуваченого, щодо такого закриття сторона обвинувачення та захисник подали відповідне клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .. Як встановлено матеріалами провадження, ОСОБА_7 свою вину визнав. Заперечень з приводу закриття провадження судом у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння від ОСОБА_7 суду не надано.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, вирок Міжгірського районного суду від 13 жовтня 2022 року - скасуванню, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України - закриттю, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Вказане узгоджується з висновком та позицією ОП ККС ВС, які містяться у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555 кмо 24).

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Міжгірського районного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, - закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: