Справа № 944/568/25
Провадження №1-кп/944/974/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2025 року за № 0000040, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Тячівка Тячівського району Закарпатської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одружену, не працюючу, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судиму,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,

встановив:

09 березня 2024 року ОСОБА_6 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 72 від 09 березня 2024 року ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, не бажаючи виконувати обов`язки військової служби, військовослужбовець ОСОБА_6 , за пособництва адвоката ОСОБА_7 та своєї дружини ОСОБА_4 , ухилився від несення обов`язків військової служби за таких обставин.

11 березня 2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, де здійснює свою адвокатську діяльність ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , звернулася до останнього з проханням у сприянні звільнення свого чоловіка ОСОБА_6 від проходження військової служби.

В ході розмови з ОСОБА_4 ОСОБА_7 , знаючи, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є двоє спільних неповнолітніх дітей, вказав можливість ухилення її чоловіка ОСОБА_6 від військової служби шляхом надання командуванню Військової частини НОМЕР_1 фіктивних документів про наявність у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Зокрема, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_4 виготовити фіктивні документи про народження третьої дитини, що дасть можливість ОСОБА_6 бути звільненим від проходження військової служби у зв`язку з утриманням трьох дітей віком до 18 років, на що ОСОБА_4 погодилась. При цьому, ОСОБА_7 за грошову винагороду, зобов`язався організувати виготовлення фіктивного медичного свідоцтва про народження ОСОБА_4 ще однієї дитини.

У свою чергу, ОСОБА_4 під час вказаної розмови, бажаючи посприяти своєму чоловіку в ухиленні від військової служби, погодилася на пропозицію ОСОБА_7 і на прохання останнього надала йому свої персональні соціально-біографічні дані з метою подальшої організації ним виготовлення фіктивного медичного свідоцтва про народження у неї третьої дитини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на пособництво в ухиленні ОСОБА_6 проходження військової служби, ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідування місці та час, але не пізніше 19 березня 2024 року, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою підроблення медичного свідоцтва про народження у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 третьої дитини, а також надав такій персональні соціально-біографічні дані ОСОБА_4 .

У подальшому, вказана невстановлена слідством особа, не пізніше 19 березня 2024 року, на підставі наданих ОСОБА_7 персональних соціально-біографічні даних ОСОБА_4 , виготовила підроблене медичне свідоцтво № 12/6 від 07 березня 2024 року від імені лікаря ОСОБА_8 , з реквізитами «Хустського пологового будинку», про народження у ОСОБА_4 05 березня 2024 року дитини, тобто офіційний документ, який видасться та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права та звільняють від обов`язку, з метою подальшого їх використання.

В подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 19 березня 2024 року, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, передав ОСОБА_4 завідомо підроблене медичне свідоцтво № 12/6 від 07 березня 2024 року про народження нею 05 березня 2024 року дитини.

Згодом ОСОБА_7 , шляхом надання вказівок та порад, проконсультував ОСОБА_4 , яким чином діяти надалі, щоб на підставі підробленого медичного свідоцтва про народження дитини оформити документацію для подальшого звільнення її чоловіка ОСОБА_6 від проходження військової служби.

19 березня 2024 року ОСОБА_4 , з метою пособництва своєму чоловіку ОСОБА_6 в ухиленні від військової служби, діючи за вказівками та порадами ОСОБА_7 , використовуючи надане їй підроблене медичне свідоцтво №12/6 від 07 березня 2024 року про народження нею 05 березня 2024 року дитини, отримала в Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідоцтво про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 від 19 березня 2024 року, яке в подальшому передала ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб, здійснила пособництво у підробленні офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою та збут такого документу, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

22 березня 2024 року ОСОБА_7 , особисто приїхавши до Військової частини НОМЕР_1 , з метою пособництва ОСОБА_6 в ухиленні від військової служби, передав останньому нотаріально завірені копії документів, які слугували підставою для його звільнення, в тому числі свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 19 березня 2024 року.

У свою чергу, солдат ОСОБА_6 03 травня 2024 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, звернувся до безпосереднього командира з рапортом про звільнення його у запас з військової служби, у якому зазначив завідомо неправдиві відомості про наявність у нього підстав, передбачених пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме перебування у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років, до якого, як підтвердження підстав для звільнення з військової служби, додав фіктивне свідоцтво про народження третьої дитини ОСОБА_9 , серії НОМЕР_3 від 19 березня 2024 року, достовірно знаючи при цьому, що його дружина ОСОБА_4 таку дитину не народжувала.

17 травня 2024 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 141 про виключення солдата ОСОБА_6 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, здійснила пособництво в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України.

19 березня 2024 року ОСОБА_4 , діючи за вказівками та порадами ОСОБА_7 , використовуючи надане її підроблене медичне свідоцтво №12/6 від 07 березня 2024 року про народження нею 05 березня 2024 року дитини отримала в Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідоцтво про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 від 19 березня 2024 року, яке в подальшому передала ОСОБА_7 для передачі ним її чоловіку і звільнення останнього, зокрема, на підставі нього з військової служби.

Таким чином ОСОБА_4 здійснила використання завідомо підробленого документа, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Крім цього, ОСОБА_6 09 березня 2024 року згідно з наказом №72 був зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який був призваний на військову службу за мобілізацією.

Разом з цим, у курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 , а також його дружини ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03 травня 2024 року, окрім умислу на звільнення ОСОБА_6 з військової служби, виник злочинний умисел також на незаконне заволодіння останнім чужим майном (грошовими коштами навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 , які призначалися для виплати грошового забезпечення ОСОБА_6 ) у зв`язку з його звільненням з військової служби.

Для цього 19 березня 2024 року ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 щодо звільнення його з військової служби та отримання ним виплат, передбачених у зв`язку із звільненням, використовуючи підроблене медичне свідоцтво № 12/6 від 07 березня 2024 року про народження нею 05 березня 2024 року дитини, отримала в Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свідоцтво про народження третьої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 від 19 березня 2024 року, яке в подальшому передала ОСОБА_7 для передачі ним її чоловіку, з метою звільнення останнього, зокрема, на підставі цього свідоцтва, з військової служби та отримання ним виплат грошового забезпечення у зв`язку з його звільненням з військової служби.

03 травня 2024 року солдат ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, реалізовуючи спільний із своєю дружиною ОСОБА_4 умисел на неправомірне отримання грошового забезпечення, яке належить до виплати військовослужбовцю у зв`язку із звільненням з військової служби, подав командуванню даної військової частини рапорт про звільнення його у запас з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років, до якого, поміж іншого, на підтвердження підстав для звільнення з військової служби додав фіктивне свідоцтво про народження третьої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_2 від 19 березня 2024 року, достовірно знаючи при цьому, що його дружина ОСОБА_4 таку дитину не народжувала. Вказане фіктивне свідоцтво про народження дитини у Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримала ОСОБА_4 на підставі поданого нею підробленого медичного свідоцтва про народження нею дитини № 12/6 від 07 березня 2024 року, від імені лікаря ОСОБА_8 , з реквізитами «Хустського пологового будинку».

17 травня 2024 року командиром Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 141 про виключення солдата ОСОБА_6 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку із чим у червні 2024 року, йому безпідставно нараховано та виплачено Військовою частиною НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 5146 гривень 28 копійок та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 2058 гривень 51 копійка, на загальну суму 7204 гривень 79 копійок, які ОСОБА_6 використав разом з своєю дружиною ОСОБА_4 на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 наданням підробленої документації (свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 від 19 березня 2024 року) про народження нею третьої дитини, сприяла безпідставному звільненню останнього з військової служби та подальшому нарахуванню йому грошової допомоги при звільненні зі служби.

Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб здійснила пособництво в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

29 січня 2025 року між заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до ст. ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. В угоді про визнання винуватості сторони також узгодили призначення обвинуваченій покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 5 років; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексуУкраїни, у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, у виді покарання обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. З урахуванням наявності у підозрюваної міцних родинних зв`язків, її поведінки як до, так і після вчинення злочинних дій, перше притягнення до кримінальної відповідальності, сторони дійшли згоди про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства та застосування до неї звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України строком на 2 роки та покласти на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 4 ст. 76 Кримінального кодексу України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 просила вказану угоду затвердити і призначити їй узгоджену міру покарання. Також пояснила, що угода укладена добровільно, вона повністю розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, норми ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена обвинуваченою добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене вище, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Суд з`ясував, що обвинувачена повністю розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Також суд встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані: за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України, як здійснення пособництва в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, яке вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, як вчинення за попередньою змовою групою осіб підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою та збут такого документу; за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, як здійснення використання завідомо підробленого документа; за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, як здійснення пособництва в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайством), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачена спроможна виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкціям ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Також зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та підозрюваною угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, заміжня, має на утриманні дох неповнолітніх дітей, а також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставини, які пом`якшують покарання, передбачені до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, буде призначення їй угодженого між сторонами покарання: за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 5 років; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, у виді обмеження волі строком на 2 роки.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворихпокарань більш суворим та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшуютьта обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два)роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 закінчився 26 березня 2025 року і прокурор не подавав клопотання про його продовження.

Керуючись ст. ст. 394, 424, 468, 469, 471, 472, 473, 474, 475 КПК України,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 січня 2025 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2025 року за №0000040, між підозрюваною ОСОБА_4 і заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 4 статті 409, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358, частиною 5 статті 27 частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

за частиною 5 статті 27 частиною 4 статті 409 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;

за частиною 3 статті 358Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки;

за частиною 4 статті 358Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки;

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- обвинуваченою і її захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1