Справа №705/6170/24
1-в/705/575/24 УХВАЛА
21 листопада 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та приведення вироків Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 та Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до нього Закон України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та привести вироки Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 та Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 відповідно до вимог чинного законодавства.
Прокурор у судовому засіданні просив привести вироки стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Кримінального кодексу України з урахуванням змін, передбачених Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024. Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023, яким засуджений за скоєння злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 та ст. 395 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. При цьому , згідно вказаного вироку ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі , за ст. 395 КК України у вигляді 6 місяців арешту. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до відбування призначено 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 до покарання за вказаним вироком частково приєднано покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 та остаточно до відбування покарання визначено 5 років 2 місяці позбавлення волі. Згідно вироку Дніпровського районного суду від 27.07.2023 ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 та остаточно до відбування покарання визначено 5 років 1 місяць позбавлення волі. Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 ОСОБА_4 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 07.12.2022 на невідбутий строк 1 рік 14 днів. Згідно вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 ОСОБА_4 05.05.2023 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, яким заподіяно шкоду потерпілому на суму 2656,75 грн, а також кримінальний проступок, передбачений ст. 395 КК України. Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 ОСОБА_4 28.05.2023 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185, яким заподіяно шкоду потерпілому на суму 2184 грн, та 19.06.2023 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, на суму 1580 грн. Оскільки розмір шкоди, заподіяної злочинами 05.05.2023, 28.05.2023 та 19.06.2023, не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який станом на 01.01.2023 становив 2684 грн, засудженого ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання за діяння, вчинені 05.05.2023 щодо ОСОБА_5 , 28.05.2023 щодо ОСОБА_6 та 19.06.2023 щодо ОСОБА_7 , караність яких усунено на підставі ч. 2 ст. 74 КК України та п. 13 ст. 537 КПК України. Крім цього, оскільки ОСОБА_4 , починаючи з 19.06.2023, повністю відбув покарання, призначене як за ст. 395 КК України (6 місяців арешту), так і невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду від 30.03.2021 (1 рік 14 днів), засуджений підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023.
У судове засідання представник адміністрації установи не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі та без фіксування за допомогою технічних засобів.
Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не був доставлений, від нього до суду надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі та без фіксування за допомогою технічних засобів.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд дійшов такого висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 за ч. 4 ст. 185, ст. 395, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 до покарання за вказаним вироком частково приєднано покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 та остаточно до відбування покарання визначено 5 років 2 місяці позбавлення волі.
Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 та остаточно до відбування покарання визначено 5 років 1 місяць позбавлення волі.
Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 ОСОБА_4 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 07.12.2022 на невідбутий строк 1 рік 14 днів.
Відповідно до вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 ОСОБА_4 05.05.2023 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, яким заподіяно шкоду потерпілому на суму 2656,75 грн, а також кримінальний проступок, передбачений ст. 395 КК України.
Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 ОСОБА_4 28.05.2023 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, яким заподіяно шкоду потерпілому на суму 2184 грн, та 19.06.2023 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, на суму 1580 грн.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 ця сума становила 2684 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 згідно з вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 завдав матеріальної шкоди потерпілому 05.05.2023 на суму 2656,75 грн, а згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 ОСОБА_4 28.05.2023 заподіяв шкоду потерпілому на суму 2184 грн та 19.06.2023 на суму 1580 грн, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто, вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за діяння, вчинені 05.05.2023 щодо ОСОБА_8 , 28.05.2023 щодо ОСОБА_6 та 19.06.2023 щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
Крім цього, оскільки ОСОБА_4 , починаючи з 19.06.2023, повністю відбув покарання, призначене як за ст. 395 КК України (6 місяців арешту), так і невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 (1 рік 14 днів), засуджений підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити.
Вироки Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 та Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 за ст. 395 КК України, та частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, що була приєднана до покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2023, у зв`язку з повним відбуттям покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1