ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

04.03.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Рiг апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 (далі-прокурора), захисника ОСОБА_7 (далі захисник) та обвинуваченої ОСОБА_8 (далі обвинуваченої), представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 (далі представника потерпілого) на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2023р., яким обвинувачену

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку м. Кривого Рогу, проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст.75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на один рік із покладенням на неї певних обов`язків

за участю прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9

потерпілого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_11

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинувачену ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на один рік із покладенням на неї певних обов`язків.

Вирок суду першої інстанції оскаржено прокурором, обвинуваченою, та представником потерпілого:

В апеляційній скарзі прокурор:

- вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та немотивованим в частині міри покарання та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності

призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, оскільки суд не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, а саме, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на пішохідному переході, внаслідок якої потерпілому завдані тяжкі тілесні ушкодження, при цьому потерпілий наполягає на суворому покаранні для обвинуваченої, якому обвинуваченою взагалі не відшкодована моральна шкода;

- зазначає, що обвинувачена не визнала свою винуватість та не розкаялась у вчиненому, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, проте незважаючи на це до обвинуваченої застосовано основне покарання на мінімальний строк;

- прохає вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинувачену винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Відповідно до ст. 75 КК України обвинувачену звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену обов`язки: періодично з`являтися до органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, в решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник та обвинувачена:

- вважають, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 8, 17, 94, ч. 1 ст. 369, 370, 411 КПК України ч. 1 ст. 62 Конституції України, оскільки висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі схеми місця ДТП від 10.07.2019р. за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_12 , показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_12 , відеозапису ДТП від 10.07.2019р., протоколу слідчого експерименту від 16.09.2019р. за участю потерпілого ОСОБА_12 , картою виїзду швидкої медичної допомоги № 346 від 11.07.2019р., висновком СМЕ № 1245 від 05.09.2019р. щодо потерпілого ОСОБА_12 , висновком No 32/10.4/236 від 18.11.2019р., № 1442 комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані докази не підтверджують, що обвинувачена допустила наїзд керованого нею транспортного засобу на потерпілого, який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу;

- зазначають, що обвинувачена показала в суді першої інстанції, що вона 10.07.2019р. о 12:00год. не допускала наїзду керованого нею транспортного засобу на потерпілого на нерегульованому пішохідному переході, а він з незрозумілих причин, раптово з протилежної лівої сторони проїзної частини дороги у невстановленому для переходу місць за межами нерегульованого пішохідного переходу, вибіг на проїзну частину, на якій цей час рухався автотранспорт, та доганяючи на укіс її автомобіль, який їхав

-

у крайньому правому ряду дороги на швидкості біля 25 км/год, кинувся на переднє бокове ліве крило автомобіля, при цьому обвинувачена побачила потерпілого в той момент, коли він кинувся на її авто, він мав сильне почервоніння обличчя, розширені зіниці очей, які не реагували на світло, біля потерпілого знаходився шприц, потерпілого одразу оглянули дві жінки, з їх слів лікарі, та повідомили що потерпілий перебуває в стані наркотичного сп`яніння, будь-який скарг на стан здоров`я потерпілий не заявляв та покинув місце події, в той час коли обвинувачена повідомила, що на місце ДТП виїхали працівники поліції та швидка медична допомога; наведені показання обвинуваченої в суді також підтвердили свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та показання цих свідків, на їх думку, є послідовними та такими, що узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей і підстав не довіряти їм немає;

- наголошують, що потерпілий показав в суді, що він 10.07.2019р. ближче до вечора перебігав проїзну частину дороги, де зіткнувся з автомобілем, марку якого не запам`ятав, як і не запам`ятав, з якою частиною авто сталося зіткнення, при цьому підтвердив, що в момент зіткнення з його кишені випав медичний шприц, та що в цей день він вживав наркотичні засоби, та що він утік з місця ДТП. У кого конкретно він перебував після ДТП, скільки часу, також не пам`ятає, при цьому потерпілий показав, що він давав показання слідчому у стані наркотичного сп`яніння, при проведенні слідчого експерименту за його участі слідчий безпосередньо показав уточнення обставин зіткнення потерпілого з авто обвинуваченої;

- зазначають, що показанням обвинуваченої, потерпілого, свідків сторони захисту суд першої інстанції вироку надав вибіркову, спотворену оцінку, та не звернув уваги, що згідно схеми місця події від 10.07.2019р. - зіткнення потерпілого з авто обвинуваченої відбулося за межами нерегульованого пішохідного переходу, а саме 12.7м від нього, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та B свою чергу вплинуло на невирішення питання про невинуватість обвинуваченої, та є підставою для скасування або зміни оскаржуваного вироку;

- звертають увагу суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на показання свідка ОСОБА_18 , яка не була очевидцем події ДТП та є заінтересованою особою - сестрою потерпілого, а також на показання свідка ОСОБА_17 , який на думку апелянтів, надав в суді завідомо неправдиві показання щодо відеозапису подій ДТП, та які в свою чергу протирічать його показанням, наданим ним при проведенні досудового розслідування;

- вказують, що судом першої інстанції залишено без уваги, що передана 14.07.2019р. свідком ОСОБА_17 копія диску с відеозаписом події ДТП, не може бути визнана допустимим доказом, оскільки слідчий отримав її у спосіб, не передбачений діючим КПК України, а саме невідоме джерело походження копії диску з відеозаписом, переданому слідчому свідком ОСОБА_17 , відсутній оригінал відеозапису, копія відеозапису не містить механізму події ДТП - моменту зіткнення пішохода ОСОБА_12 з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_8 , що, на їх думку, не виключає вибірковий монтаж відеозапису;

- вважають, що виходячи з доктрини ЄСПЛ «плодів отруйного дерева», не можуть бути визнані допустимими доказами п`ять процесуальних документів про призначення та проведення судових експертиз, де в якості вихідних даних було використано копію відеозапису ДТП на диску, а саме клопотання слідчого слідчому суді від 16.07.2019р. про проведення комплексної судової фототехнічної та авто-технічної експертизи, ухвала слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.07.2019р. про проведення зазначеної експертизи, клопотання експерта від 10.09.2019р. про надання вихідних даних для проведення зазначеної експертизи, постанова слідчого від 18.09.2019р. про надання вихідних даних експерту для проведення зазначеної експертизи, висновок зазначеної експертизи № 32/6.1, 10.1/219 від 30.09.2019р.;

- наголошують, що суд першої інстанції необґрунтовано, без правової оцінки визнав протокол слідчого експерименту за участю потерпілого від 16.09.2019р. достовірним та допустимим доказом, оскільки потерпілий в суді показав, що він давав показання слідчому у стані наркотичного сп`яніння та при перевірці обставин його зіткнення з автомобілем йому особисто показував слідчий;

- наголошують, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив без уваги їх клопотання про визнання недопустимим доказом висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи № 32/10.4/423 від 18.11.2019р., проведеної на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 13.09.2019р. в межах кримінального провадження № 0001299 від 20.07.2019р., до якого обвинувачена не мала ніякого відношення;

- наголошують, що суд першої інстанції також не надав правової оцінки та залишив без уваги їх клопотання про неправильність висновку судово-медичної експертизи № 1245 від 15.09.2019р. потерпілого, оскільки при її призначенні та проведенні не було враховано, що потерпілий 10.07.2019р. близько 12:00год. в момент ДТП перебував у стані наркотичного сп`яніння, після ДТП не мав тілесних ушкоджень, відмовився від медичної допомоги та покинув місце події, також не враховано показання потерпілого в суді з фактичних обставин, а саме що 10.07.2019р. ближче до вечора він перебігав проїжджу частину, де зіткнувся з авто, марку та колір якого не запам`ятав, як і не запам`ятав з якою частиною авто сталося зіткнення, також не враховано, що потерпілий за медичною допомогою звернувся 11.07.2019р. о 16:45, тобто більше ніж через добу після події ДТП, а також не враховано, що згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 346 від 11.07.2019р. потерпілий отримав не кримінальну, а побутову травму, а також не враховано, що згідно висновку комплексного транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи № 32/10.4/423, № 1442 від 18.11.2019р. не встановлено, з якою частиною авто під керуванням обвинуваченої ОСОБА_8 контактував потерпілий ОСОБА_12 , як і однозначно не встановлено, що тяжке тілесне ушкодження потерпілий пішохід ОСОБА_12 отримав внаслідок ДТП 10.07.2019р.;

- вважають, що суд першої інстанції залишив без уваги, що тілесні ушкодження потерпілий міг отримати не в результаті ДТП 10.07.2019р. о 12:00, а за інших обставин, що не було також враховано при призначенні та проведенні комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи від 18.11.2019р. № 32/10.4/423, №1442;

- прохають відповідно до ст. 62 Конституції України ст. 2, п.п. 10, 24 ст. 3 ст. 17, ст. 396, ч. 3 ст. 404, ст. 410 КПК України, правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 03.04.2023 р. у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747 кмо22) у повному обсязі повторно дослідити докази по справі та в зв`язку з тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження щодо обвинуваченої у зв`язку з невстановленням достатніх доказів її винуватості і вичерпанням можливості їх отримання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого:

- вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню на підставі невідповідності призначеного обвинуваченій покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченої;

- зазначає, що судом першої інстанції всупереч п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, п. 3 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 23 Постанови ПВСУ № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті" не враховано при призначенні обвинуваченій покарання ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а саме те, що вона вчинила тяжкий злочин, внаслідок якого потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. вчинила ДТП на пішохідному переході, не надавши перевагу у русі пішоходу ОСОБА_12 , грубо порушивши ПДР України, винною себе у вчиненні злочину не визнала та не розкаялась, після вчинення злочину та під час досудового слідства та судового розгляду не вибачилась перед потерпілим, ставилась до нього зневажливо, усіляко підкреслюючи своєю поведінкою, що потерпілий є особою «другого сорту», чим ще більше завдала моральних страждань потерпілому;

- наголошує, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 66 КК України, а саме надання обвинуваченою медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, добровільного відшкодування завданої шкоди, проте обвинувачена внаслідок зневажливого ставлення до потерпілого не надала жодної матеріальної допомоги потерпілому;

- вважає необ`єктивними висновки суду першої інстанції, що обвинувачена під час досудового слідства та розгляду справи в суді свідомо та неухильно дотримувалась загальноприйнятих норм і правил поведінки встановлених в суспільстві, пануючих моральних принципів, тому рішення суду першої інстанції щодо можливості її виправлення без відбування покарання та звільнення відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є надто м`яким, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та її ставлення до вчиненого нею злочину;

- прохає скасувати вирок першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання у виді реального позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, яке на його думку, буде справедливим покаранням для обвинуваченої.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції обвинувачену визнано винуватою у тому, що вона, 10.07.2019р. в світлий час доби, приблизно о 12:00год., керуючи технічно справним автомобілем «Тoyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (далі - автомобіль) рухалась по проїзній частині дороги вул. Кресівська з боку вул. Кропивницького в напрямку вул. Електрозаводська в Покровському районі міста Кривого Рогу.

У цей же час, попереду від автомобіля, до нерегульованого пішохідного переходу (далі - перехід), який розташований в районі зупинки громадського транспорту «Торгівельний комплекс», по сходам, які ведуть на проїзну частину дороги вул. Кресівська, рухався пішохід ОСОБА_12 , якого водій ОСОБА_8 мала можливість виявити в полі свого зору в той момент. Далі пішохід ОСОБА_12 , діставшись по сходах до краю проїзної частини, почав перетинати її по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 ПДР України.

В ході подальшого руху автомобіля обвинувачена, проявила неуважність до дорожньої обстановки і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився потерпілий, своєчасно заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого нею транспортного засобу не прийняла та не надала дорогу потерпілому, чим порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 18.1 ПДР України, згідно яких:

-«1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху…не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-«2.3 б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-«18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, обвинувачена в районі зупинки громадського транспорту «Торгівельний комплекс» в Покровському районі м. Кривого Рогу допустила наїзд керованого нею автомобіля «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 на потерпілого, який перетинав проїзну частину дороги вул. Кресівська по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерплого - пішохода ОСОБА_12 було травмовано.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1245 від 05.09.2019р., потерпілий ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черпно-мозкової травми садно лівої тім`яної області, перелом кісток склепіння та основи черепа ліворуч, забій головного мозку, субдуральна гематома, пневмоенцифалія, гемосинус основної пазухи, гемосинус комірок соскоподібного відростка ліворуч. Виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням обвинуваченою - водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 18.1., ПДР України та настанням наслідків спричиненням потерпілому тяжкого тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок.

Дії обвинуваченої кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України поклав:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001245 від 12.07.2019р., про внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 286 КК України за фактом за участі водія автомобіля обвинуваченої та пішохода ОСОБА_12 ;

- схему місця ДТП, складену 10.07.2019р. працівником ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, щодо ДТП, яка відбулася біля електроопори № 319 по вул. Кресівській, зупинка 4 мікрорайон Зарічний, за участю обвинуваченої: протокол огляду легкового автомобіля «Toyota Prius», р/н НОМЕР_2 від 15.07.2019р., згідно якому виявлені певні ушкодження автомобіля;

- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 32/10.2/185 від 06.09.2019р., згідно якої на момент проведення огляду, робоча гальмова система автомобіля «Toyota Prius» перебуває в працездатному стані;

- відеозапис ДТП від 10.07.2019р., який визнаний речовим доказом по справі, та на якому зафіксовано хід подій ДТП за участі легкового автомобіля «Toyota Prius» під керуванням водія - обвинуваченої, та зафіксовано наїзд легкового автомобіля «Тoyota Prius» на особу чоловічої статі;

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.09.2019р. за участю потерпілого. який розповів про обставини ДТП за участю водія автомобіля «Toyota Prius» р/н НОМЕР_1 - обвинуваченої, під час якого йому були нанесені тілесні ушкодження; висновок СМЕ № 1245 від 05.09.2019р., згідно якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя;

- висновок комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи від 18.11.2019р. за № 32/10.4/423, № 1442, що з урахуванням відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження та зважаючи на характер черепно-мозкової травми наявність зони удару та протиудару, розташування ушкоджень на протилежних поверхнях голови, переважання ушкоджень базальних відділів головного мозку над конвексітальними, найбільш імовірний механізм отримання черепно-мозкової травми потерпілим - падіння після надання тілу прискорення з прикладанням сили вище потиличного бугра;

- висновок комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи від 30.09.2019р. за No 32/6.1, 10.1/219, що при заданих вихідних даних, в діях водія обвинуваченої під час керування автомобілем «Toyota Prius», вбачається невідповідність вимогам п.18.1 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП;

- картку виїзду швидкої допомоги № 346 від 11.07.2019р. КЗ КР «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про фіксацію виклику швидкої медичної допомоги потерпілому 11.07.2019р. та надання йому медичної допомоги;

- показання свідка ОСОБА_13 в суді, що він особисто бачив, як дуже швидко біг хлопець, потім почув звук удару, при цьому він бачив, як хлопець «взлетів» від удару, перевернувся в повітрі, впав та лежав біля його особистого автомобіля. Він особисто не бачив момент зіткнення хлопця з автомобілем, подія відбулася на пішохідному переході;

- показання свідка ОСОБА_18 - сестри потерпілого, що їй зателефонувала дівчина та повідомила, що брата збив автомобіль, після чого брата привезли до неї додому в шоковому стані. Вона особисто викликала швидку допомогу, яка відвезла брата до лікарні, після чого займалася його лікуванням, на яке витрачала власні кошти;

- показання свідка ОСОБА_17 в суді, що влітку 2019р. його колега по роботі ОСОБА_20 повідомив йому про ДТП, яку зафіксував відео реєстратор в автомобілі, оскільки був свідком ДТП. Після чого дільничний зателефонував ОСОБА_21 , та він особисто передав відео з відеореєстратора працівникам поліції;

- показання свідка ОСОБА_14 в суді, що особисто в день події керував маршрутним таксі, зупинився біля пішохідного переходу, побачив хлопця, який біг, пропустив його, та після цього почув глухий удар. Він особисто не бачив, як автомобіль «Тойота», який їхав назустріч його автомобілю, наїхав на пішохода;

- показання свідка ОСОБА_16 в суді, що вона керувала автомобілем у попутному напрямку з автомобілем «Тойота», та людина впала перед автомобілем, після чого викликали поліцію та швидку допомогу. Вона особисто зупинилась перед пішохідним переходом, автомобіль «Тойота» також зупинився перед пішохідним переходом. Після чого автомобіль «Тойота» почав рух, вона особисто також почала рух свого автомобіля. Вона особисто не бачила зіткнення чоловіка з автомобілем «Тойота»;

- показання свідка ОСОБА_15 в суді, що вона особисто переходила дорогу по пішохідному переходу та бачила, як чоловік підбіг до автомобіля «Тойота Пріус» та вдарився об нього, після чого самостійно встав та пішов, при цьому розмовляв; показання потерпілого ОСОБА_12 в суді, що влітку 2019р. його збив автомобіль, марки якого він не пам`ятає, та він не пам`ятає, чи гальмував автомобіль, тільки пам`ятає, що автомобіль вдарив його передньою частиною, проте він побіг далі оскільки раніше йому зателефонували, що дитині погано. Через 100-150 метрів від місця ДТП, йому стало недобре, не пам`ятає, у кого він знаходився два дні після ДТП, після чого сестра викликала швидку допомогу та його забрали до медичного закладу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції критично віднісся до показань обвинуваченої, що потерпілий самостійно кинувся під її автомобіль, та зазначив, що така позиція обвинуваченої щодо невизнання своєї винуватості спрямована на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене, спростовується зібраними по справі доказами, зокрема висновком судової авто- технічної експертизи, яким встановлена невідповідність у діях обвинуваченої під час керування автомобілем «Toyota Prius» вимогам п.п. 18.1. ПДР України, та які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Також суд першої інстанції керуючись ч. 1,2 ст. 93, ч. 4 ст. 132, ст. 163 КПК України, відхилив, як необґрунтовані, доводи сторони захисту про визнання недопустимим доказом відеозапису з місця ДТП, який був перенесений свідком ОСОБА_17 із власного відеореєстратора на оптичний диск, та наданий органу досудового розслідування для долучення до матеріалів кримінального провадження. При цьому суд першої інстанції врахував обставини отримання зазначеного диску стороною обвинувачення від свідка ОСОБА_17 саме за його ініціативою та доброю волею, який був наданий за заявою свідка ОСОБА_17 на ім`я слідчого, що свідок підтвердив в судовому засіданні.

Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання сторони захисту на доктрину "плодів отруйного дерева", яке сформульовано ЄСПЛ B численних справах, та визнання недопустимими 1) клопотання слідчого від 16.07.2019р. про проведення комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи; 2) ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.11.2019р. про призначення зазначеної експертизи; 3) клопотання експерта від 10.09.2019р. про надання вихідних даних для проведення експертизи, 4) постанови слідчого від 18.09.2019 року про надання даних експерту для проведення експертизи, 5) висновку експерта комплексної судової Фототехнічної та автотехнічної експертизи від 30.09.2019р. за № 32/6.1, 10.1/219, 6) висновку експерта комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи від 18.11.2019р. за № 32/10.4/423, № 1442, оскільки порушень норм КПК при проведенні вказаних процесуальних дій допущено не було і ці докази здобуто не завдяки інформації, отриманій з істотним порушенням прав людини, тому твердження захисника про протилежне не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та зазначені вище докази не викликають у суду сумнівів у їх достовірності.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції доведена подія кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним з конкретним зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченою, також винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення із зазначенням форми вини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції свої висновки обґрунтував конкретними доказами. При цьому суд першої інстанції надав аналіз сукупності усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілого, обвинуваченої, як при проведенні досудового розслідування, так і в судовому засіданні, а також у висновках численних експертиз та інших досліджених доказах.

Крім того судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченої покладені лише достовірні докази, безпосередньо досліджені ним у судовому засіданні, та яким була надана остаточна оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності достатності після всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначені висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів викладені у оскаржуваному вироку в точних і категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку вмотивовані висновки щодо кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою, її винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення, шляхом зіставлення ознак установленого судом злочинного діяння i ознак відповідного кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею кримінального закону, його частиною та сформульований висновок про їх відповідність.

Суд апеляційної інстанції виходячи з клопотань, які містяться в апеляційних скаргах, з метою всебічної, повної, неупередженої перевірки обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 91 КПК України, а також з метою ретельної перевірки висновків суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченої з ч. 2 ст. 286 КК України, безпосередньо дослідив та оцінив всі докази, які були отримані при проведенні досудового розслідування та судового слідства, а також допитав обвинувачену, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з фактичних обставин кримінального провадження, дослідив відеозапис події ДТП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що подія ДТП за участю обвинуваченої та потерпілого відбулася о 12:00год. 10.07.2019р. в районі вулиці Кресівської, зупинка 4-й Зарічний, електроопора № 319 в Покровському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області внаслідок наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченої на потерпілого, внаслідок чого потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження.

10.07.2019p. після події ДТП потерпілий після наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченої впав на асфальтобетонне покриття проїжджої частини. після чого через деякий час самостійно піднявся та пішов з місця ДТП.

10.07.2019р. після події ДТП поліцейським ОСОБА_22 була складена схема місця ДТП з фотографуванням в присутності обвинуваченої, в якій були зафіксовані видимі ( зовнішні) пошкодження автомобіля, отримані внаслідок ДТП - розбите лобове скло в двох місцях, дані пошкодження автомобіля обвинувачена підтвердила, огляд на стан сп`яніння обвинуваченої не проводився за відсутністю у неї будь-яких ознак сп`яніння, зі схемою ДТП обвинувачена ознайомлена.

Фототаблицею, доданою до схеми, підтверджується наявність розбитого лобового скла в двох місцях автомобіля червоного кольору марки "Toyota Prius" д/н НОМЕР_1 та наявність плями бурого кольору на асфальтобетонному покритті проїзної частини.

(а.с. 5-11 т. 1)

З пояснень обвинуваченої, наданих 10.07.2019р. після події ДТП, вбачається, що вона керуючи автомобілем «Toyota» в місті Кривий Ріг по вул. Десантна без пасажирів, та наблизившись до пішохідного переходу біля ТК "Дивоцвіт", зупинилась, щоб пропустити пішоходів, після чого почала рух в бік вул. Десантна зі швидкістю 5-7 км/год. В цей час на проїзну частину поза пішохідного переходу ззаду маршрутки вибіг потерпілий. Вона не встигла загальмувати, оскільки він знаходився перед капотом її автомобіля та вчинила наїзд на потерпілого, внаслідок чого потерпілий пошкодив лобове скло. Після чого потерпілий впав, підвівся та пішов в невстановленому напрямку. Вона одразу викликала швидку допомогу та поліцію, коли вони приїхали, потерпілого вже не було. В ДТП вона вважає винуватим пішохода, оскільки вона не могла передбачити такі обставини.

(а.с. 17 т. 1)

12.07.2019р. в 08:45год. слідчий вніс відомості про подію ДТП до ЄРДР та розпочав досудове розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 286 КК України.

(а.с. 1 т. 1)

12.07.2019р. до СВ Криворізького ВП ГУНП України звернувся ОСОБА_12 із заявою, що внаслідок ДТП, яка мала місце 10.07.2019р., йому була завдана фізична, моральна та майнова шкода, прохав залучити його до провадження як потерпілого.

(а.с. 69 т. 1)

Як вбачається з показань потерпілого при проведенні досудового розслідування 10.07.2019р. приблизно о 12:00год. він знаходився в районі зупинки громадського транспорту "Торгівельний Комплекс" по вул. Кресівська в Покровському районі міста Кривого Рогу та направлявся до краю проїзної частини до місця з дорожньою розміткою та дорожніми знаками "Пішохідний перехід". Він побачив, що з лівого від нього боку перед нерегульованим пішохідним переходом зупинилися мікроавтобус білого кольору, оскільки по ньому в обох напрямках, рухались пішоходи. Щоб не затримувати водіїв транспортних засобів, які зупинились перед пішохідним переходом, він вирішив пришвидшити темп свого руху, та починаючи з тротуару він побіг по пішохідному переходу в напрямку проїзної частини з постійним темпом руху, оскільки бачив з лівого боку мікроавтобус білого кольору, а з правого боку в крайній лівій смузі автомобіль червоного кольору, який наближався з невеликою швидкістю до пішохідного переходу, та для водія якого не була обмежена видимість щодо нього, як пішохода, з моменту його знаходження на тротуарі, та який міг завчасно його побачити та зупинитись перед переходом, щоб надати йому перевагу в русі, тому він особисто продовжив рух по пішохідному переходу на проїзній частині в постійному темпі зліва направо відносно напрямку руху автомобіля червоного кольору. Він знаходився на другій половині дороги в смузі руху зазначеного автомобіля та за мить побачив біля своєї правої ноги передню частину цього автомобіля приблизно по центру кузова, та в наступну мить відбувся наїзд, під час якого автомобіль контактував передньою частиною кузова приблизно по центру із правою боковою частиною його тулуба, в результаті чого відбувся сильний удар, внаслідок якого він сильно вдарився головою, втратив свідомість, коли прийшов до тями, побачив, що лежить на асфальтному покритті, біля нього знаходяться люди. Він взявся рукою за потилицю, побачив, що рука вся в крові, на дорозі також залишилась плями, схожі на кров. Знаходячись в розгубленому стані, він залишив місця ДТП, направився додому, та наступного дня його стан здоров`я погіршився, викликав швидку медичну допомогу. Він не отримував ніяких тілесних ушкоджень, окрім, як в ДТП.

(а.с. 71-72 т. 1)

Потерпілий при проведенні слідчого експерименту за його особистою участю, участю у його представника ОСОБА_9 в присутності двох понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , 16.09.2019р. з метою перевірки і уточнення обставин кримінального правопорушення відтворив дії, обстановку, обставини ДТП на місці події, а саме відтворив механізм ДТП, підтвердивши у повному обсязі показання, надані ним слідчому 12.07.2019р. після ДТП. До протоколу слідчого експерименту була складена схема, підписана потерпілим, його представником, двома понятими, слідчим, а також зроблена фототаблиця з шістьма фотосвітлинами, які відображають хід цієї слідчої дії.

(а.с. 75-80 т. 1)

Висновком СМЕ № 1245 від 05.09.2019р. підтверджується, що потерпілий 11.07.2019р. в 16:45год. доставлений швидкою медичною допомогою до нейрохірургічного відділення закладу охорони здоров`я із скаргами на головний біль, з його слів був 10.07.2019р. збитий автомобілем, обставин не пам`ятає. Аналіз на алкоголь «Алкотон М» від 11.07.2019р. 0,0проміле, знаходився на лікуванні по 19.07.2019p.

При аналізі медичних документів у потерпілого виявлена закрита черепно-мозкова травма садно лівої тім`яної області, перелом кісток склепіння та основи черепа ліворуч, забій головного мозку, субдуральна гематома, пневмоенцифалія, гемосинус основної пазухи, гемосинус комірок соскоподібного відростка ліворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Характер черепно-мозкової травми свідчить про її утворення від дії тупого предмету (предметів), що мали значну масу ( велику кінетичну енергію впливу) за механізмом удару.

Потерпілий міг отримати ушкодження при обставинах, зазначених в ухвалі суду про призначення СМЕ.

До висновку СМЕ складена схема ушкоджень потерпілого, зазначені перелом та садно, розташовані в області голови.

(а.с. 92-94 т.1)

Висновком № 32/10.4/423, № 1442 комплексної судової транспортно трасологічної та судово-медичної експертизи від 18.11.2019р. підтверджується, що з урахуванням відомостей кримінального провадження та характеру черепно-мозкової травми наявність зони удару та протиудару, розташування ушкоджень та протилежних поверхнях голови, переважання ушкоджень базальних відділів головного мозку над конвексітальними, найбільш імовірний механізм отримання черепно-мозкової травми потерпілим - падіння після надання тілу прискорення з прикладанням сили вище потиличного бугра.

Не виключається можливість отримання черепно-мозкової травми при механізмі, зазначеному в протоколі огляду від 06.09.2019р., а саме при обставинах, коли пішохід вибігав на проїзну частину, та який рухався по нерегульованому пішохідному переходу. Після чого видимість пішохода та автомобілю обмежується двома мікроавтобусами, а потім із-за задньої частини другого мікроавтобуса з`являється в полі зору автомобіль червоного кольору, від передньої частини якого на проїзну частину падає пішохід, який б`ється задньою частиною голови потилицею об дорожнє покриття.

(а.с. 105-111 т.1)

Як вбачається з протоколу допиту обвинуваченої в якості свідка на досудовому розслідуванні 15.07.2019р. вона в присутності адвоката показала, що 10.07.2019р. о 12:00год. керувала автомобілем "Toyota Prius", рухалась в крайній лівій смузі зі швидкістю 50 км/год по проїзній частині вул. Кресівська в Покровському районі міста Кривого Рогу та наближаючись до зупинки громадського транспорту «Торгівельний комплекс» помітила попереду нерегульований пішохідний перехід, який перетинали пішоходи справа наліво відносно напрямку її руху. В цей час вона помітила у зустрічному напрямку в крайній лівій смузі два мікроавтобуса світлого кольору, які наближались до пішохідного переходу, при цьому мікроавтобус, який рухався першим щодо неї, зупинився перед пішохідним переходом, щоб надати пішоходам перевагу у русі, потім зупинився другий мікроавтобус. Вона переконалась у відсутності небезпеки для себе особисто та інших учасників дорожнього руху, після чого, як пішоходи пройшли лінію руху керованого нею автомобіля, відновила рух автомобіля, і коли проїжджала біля задньої частини другого мікроавтобуса, відчула сильний удар в передню ліву бокову частину керованого нею автомобіля, після чого побачила пішохода, який вдарився об переднє лобове скло автомобіля, а потім впав на дорожнє

покриття. Вона до наїзду на пішохода не застосовувала екстрене гальмування та відвороту керма, а після наїзду застосувала екстрене гальмування.

Місце наїзду на пішохода розташоване за межами нерегульованого пішохідного переходу, в місці зупинки керованого нею транспортного засобу. Вона впевнено зазначає, що пішохід вийшов із-за задньої частини другого мікроавтобусу, який обмежував для неї його видимість, та вона не мала ніяких можливостей виявити пішохода на проїзній частині, і коли вона проїжджала біля задньої частини другого мікроавтобуса, відчула сильний удар в передню ліву бокову частину керованого нею автомобіля, після чого побачила пішохода, який вдарився об переднє лобове скло автомобіля, а потім впав на дорожнє покриття. Вона до наїзду на пішохода не застосовувала екстрене гальмування та відворотів керма, а після наїзду застосувала екстрене гальмування.

(а.с. 113-115 т.1)

Протоколом слідчого експерименту від 16.09.2019р. за участю свідка ОСОБА_8 , спеціаліста ОСОБА_25 , захисників ОСОБА_26 , ОСОБА_27 в присутності двох понятих підтверджується, що обвинувачена на місці події ДТП показала, що вона може показати механізм ДТП частково, а саме як рухався її автомобіль відносно меж проїзної частини, місце її зупинки перед нерегульованим пішохідним переходом, та не зможе вказати положення двох мікроавтобусів, які знаходились на проїзній частині в крайній лівій для них смузі, оскільки в той момент не приділяла цьому особливої уваги.

В момент відновлення руху після її зупинки перед нерегульованим пішохідним переходом проїзна частина в місці її знаходження була повністю вільною від пішоходів в обох напрямках, вона розпочала рух автомобіля після того, як переконалась у цьому. Вона не може навіть приблизно вказати час, який простояла від моменту зупинки автомобіля до моменту відновлення його руху. Також вона не може вказати темп руху пішохода, місце його виходу на проїзну частину. Вона точно може зазначити, що пішохід рухався зліва направо щодо її напрямку руху, та пішохідний місце наїзду на нього розташоване за межами дорожньої розмітки перехід", де в цей час знаходилась передня частина керованого нею автомобіля, а пішохода вона побачила в момент його контакту з передньою лівою боковою частиною керованого нею автомобіля. До моменту наїзду на пішохода та після нього вона не застосовувала відворотів керма чи гальмування, як саме вона гальмувала, сказати не може.

Також свідок ОСОБА_8 відтворила на місці ДТП, обстановку та обставини зазначеної події.

До протоколу проведення слідчого експерименту була складена схема, яку підписали всі учасники цієї слідчої дії, виготовлено фототаблицю з трьох фотосвітлин.

(а.с. 125-129 т. 1)

Слідчим одразу після події ДТП при проведенні досудового розслідування були встановлені особи водіїв двох мікроавтобусів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про яких повідомила обвинувачена та потерпілий при проведенні з ними слідчих дій.

Допитаний в якості свідка при проведенні досудового розслідування 12.07.2019р. водій ОСОБА_14 показав, що 10.07.2019р. о 12:00год. проїжджав в керованому ним мікроавтобусі "Рута" по проїзній частині в місті ДТП, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, зупинився перед ним, щоб надати перевагу в русі пішоходам, які перетинали проїзну частину по переходу. Він побачив, як на проїзну частину з правого боку в місці, яку позначено дорожньою розміткою "пішохідний перехід" вибіг пішохід, який почав перетинати проїзну частину справа наліво відносно напрямку його особистого руху у темпі бігу рухаючись прямолінійно у постійно однаковому темпі, знаходячись посередині дорожньої розмітки" пішохідний перехід".

В момент, коли вказаний пішохід пробігав повз передню частину керованого ним особисто мікроавтобуса, він особисто побачив як зустрічному для нього особисто напрямку в крайній лівій смузі зі швидкістю 30км/год рухався легковий автомобіль червоного кольору. Далі він особисто відновив свій рух, та в момент роз`їзду із вказаним легковим автомобілем червоного кольору він почув звук глухого удару та побачив, що цей автомобіль зупинився на проїзній частині за дорожньою розміткою, а біля передньої частини автомобіля лежав на асфальті вказаний пішохід.

(а.с. 133-134 т.1)

Допитаний в якості свідка при проведенні досудового розслідування 13.07.2019р. водій ОСОБА_13 повідомив, що дійсно 10.07.2019р. о 12:00год. він проїжджав в керованому ним мікроавтобусі по проїзній частині в місці ДТП, зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів. Спостерігаючи за дорожньою обстановкою, він бачив попереду себе мікроавтобус "Рута" білого кольору, який рухався попереду нього в попутному напрямку в крайній лівій смузі. Наблизившись до переходу, цей мікроавтобус поступово почав зменшувати швидкість руху, оскільки по пішохідному переходу рухались пішоходи, які переходили проїзну частину зліва направо за напрямком руху мікроавтобусів. Наблизившись позаду до мікроавтобуса «Рута» він особисто запинився та побачив, як з правого боку до переходу по тротуару в темпі бігу наближався пішохід, який потім вибіг на проїзну частину та почав перетинати її по переходу справа наліво в постійному темпі, знаходячись приблизно по середині переходу. Потім пішохід зник з поля його зору, оскільки попереду стояв мікроавтобус, та через пару секунд він особисто почув хлопок, схожий на звук удару, та побачив, як пішохід летить у повітрі, зробивши оберт через голову, а потім впав на дорожнє покриття на спину та продовжив лежати без руху. Потім в полі його зору з`явився легковий автомобіль червоного кольору, який рухався прямолінійно в правій лівій смузі (за напрямком свого руху) та в послідуючому зупинився без застосування екстреного гальмування в робочому режимі.

Вказати місце наїзду на пішохода він не може, оскільки не бачив пішохода безпосередньо перед наїздом, а побачив коли він летів у повітрі, пішохода було виявлено безпосередньо після наїзду одразу за дорожньою розміткою "пішохідний перехід", тому можливо наїзд відбувся в межах дорожньої відмітки "пішохідний перехід".

(а.с. 130-132 т.1)

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що після події ДТП. безпосередньо до слідчого звернувся водій ОСОБА_17 , який добровільно за своєю особистою ініціативою надав диск з відеозаписом ДТП.

Постановою слідчого від 14.07.2019р. DVD-R диск з відеофайлом, на якому зафіксовано механізм розвитку ДТП визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження.

(а.с. 137-138 т.1)

Протоколом огляду вказаного вище DVD-диску з відеофайлом від 06.09.2019р. підтверджується, що слідчим в присутності понятих ОСОБА_28 ОСОБА_29 , за участю спеціаліста ОСОБА_25 був оглянутий цей DVD- диск та встановлено, що на ньому є файл під назвою "ДТП Пріус", який відкрито. При цьому оглядом встановлено, що на файлі міститься запис дорожньої обстановки, із салону автомобіля, з якого вівся відеозапис.

На відеозаписі зафіксована дата 10.07.2019р. та час 10.56.11, коли автомобіль зупиняється в місці, де попереду нього розташований нерегульований пішохідний перехід, який позначено відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою «пішохідний перехід».

В цей момент до вказаного переходу в попутному напрямку із вказаним автомобілем наближається мікроавтобус білого кольору, маршрут № 298 р/н НОМЕР_3 , доїхавши до переходу, вказаний мікроавтобус зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, які рухаються по пішохідному переходу. Слідом за вказаним мікроавтобусом в попутному і з ним напрямку в тій же смузі рухається другий мікроавтобус білого кольору маршрут № 3, реєстраційний номер не фіксується. В цей же час до пішохідного переходу наближається автомобіль червоного кольору, який рухається ближче до середини проїзної частини, постійно знаходиться в русі. крім цього в місці, яке позначено дорожнім знаком та розміткою «пішохідний перехід», на проїзну частину вибігає пішохід, який рухається по переходу. Після цього видимість вказаного пішохода та автомобіля червоного кольору обмежуються двома мікроавтобусами білого кольору, а потім із-за за задньої частини другого мікроавтобусу з`являється в полі зору автомобіль червоного кольору, від передньої частини якого на проїзну частину падає пішохід - чоловік, який б`ється задньою частиною голови (потилицею) об дорожнє покриття, після чого автомобіль червоного кольору зупиняється. Спеціалістом за допомогою програмному забезпечення було проведено раскадрування вказаного відеозапису у кількості 560 кадрів, збережено їх у текстовий документ, отримані кадри та текстовий документ записані на DVD-диск, який долучені до протоколу, визнаний речовим доказом та долучений до кримінального провадження.

(а.с. 139-141 т.1)

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_16 при проведенні досудового розслідування 09.09.2019р. вона показала, що в день, час та в місці ДТП вона керувала належним їй автомобілем "Skoda Octavia" білого кольору в крайній правій полосі, помітила попереду нерегульований пішохідний перехід, пішоходів, які його перетинали, у зустрічному до неї напрямку в крайній лівій смузі - два мікроавтобуса білого кольору. Наблизившись до пішохідного переходу, вона зупинилась, щоб надати перевагу у русі пішоходам, при цьому в крайній лівій смузі в попутному з нею напрямку на пів кузова попереду її автомобіля зупинився легковий автомобіль червоного кольору, та дочекавшись поки, усі пішоходи пройдуть по переходу, водій цього автомобіля відновив свій рух вперед. Через деякий час вона побачила, як від передньої частини автомобіля відлетів чоловік, який після наїзду на нього зробив декілька кроків в напрямку смуги руху керованого нею особисто автомобіля та впав на дорожнє покриття. Вона не може сказати, чи застосовував водій автомобіля червоного кольору до моменту наїзду на пішохода екстрене гальмування, відвороту керма автомобіля водій не застосовував. Вона особисто викликала поліцію, водій автомобіля червоного кольору - жінка - підійшла до пішохода, до нього також підійшла жінка, яка представилась медиком, а також дві жінки, які сказали " Толік, пішли звідси, бо зараз прийде поліція і нас загребуть". Постраждалий після того, як до місця події почали під`їжджати поліція та швидка медична допомога, раптом підвівся та побіг в невідомому напрямку. Вона не бачила, яким чином рухався пішохід до моменту наїзду, а побачила його безпосередньо момент наїзду авто на нього. Місце наїзду на пішохода було розташоване приблизно за 10-12 м за межами дорожньої розмітки" пішохідний перехід".

(а.с. 143-145 т.1)

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_30 на досудовому розслідуванні від 08.10.2019р. вона показала, що вдень, час та місці події ДТП вона разом із знайомою ОСОБА_31 знаходилась біля зупинки громадського транспорту "Торгівельний комплекс" та побачила раніше знайомого потерпілого, вони привітались та пішли кожний за власними справами. Через деякий час вона побачила потерпілого, який сидів на проїзній частині біля авто червоного кольору, тримаючись рукою за голову, на якій були помітні сліди крові. Від людей, що знаходились поряд, вона дізналась, що відбулась ДТП, під час якої автомобіль червоного кольору здійснив наїзд на потерпілого. Далі потерпілий підвівся та залишив місце ДТП. Вона особисто пішла в бік напрямок того місця, куди направився потерпілий, та побачила його у дворі на лавочці, запропонувала йому піти до неї додому, він залишився у неї до наступного дня, після чого вона відправила потерпілого на таксі до його сестри. Весь час вона постійно знаходилась поряд з потерпілим, при ній він більше не отримував ніяких тілесних ушкоджень.

(а.с. 147-150 т. 1)

Як вбачається з протоколу допиту на досудовому розслідуванні свідка ОСОБА_32 від 08.10.2019р., вона надала аналогічні показання щодо факту залишення потерпілим місця події. Зазначений свідок після цього пішла за власними справами.

(а.с. 151-152 т.1)

Як вбачається з протоколу допиту при досудовому розслідуванні від 05.09.2019р. свідок ОСОБА_18 показала, що 11.07.2019р. вранці їй подзвонила ОСОБА_33 та повідомила, що на її брата - потерпілого ОСОБА_11 було здійснено наїзд автомобілем на пішохідному переході, він знаходиться у тяжкому стані, у нього йде кров з вух, весь цей час брат знаходився у ОСОБА_34 , та не бажав виклику швидкої медичної допомоги. Вона особисто наполягала на тому, щоб ОСОБА_33 викликала брату таксі та відправила його до неї. Коли брат приїхав до неї на таксі, вона побачила, що він дійсно знаходиться у тяжкому стані, та одразу викликала швидку медичну допомогу, та його одразу забрали до лікарні.

(а.с. 146 т. 1)

Висновком комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи № 32/6.1, 10.1/219 від 30.09.2019р. підтверджується, що на вирішення експертизи було надано два варіанти вихідних даних:1) 1-й варіант - відповідно до матеріалів кримінального провадження, 2) 2-й варіант відповідно до показань обвинуваченої.

При зазначених вихідних даних за варіантом № 1 в діях водія ОСОБА_8 при керуванні автомобілем "Toyota Prius" вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають причинному зв`язку з настанням ДТП.

У варіанті № 2 вказані водієм ОСОБА_8 дані, в тій частині, що пішохід перетинав проїзну частину за другим мікроавтобусом, з технічної точки зору, є неспроможними.

Встановити експертним шляхом характер руху пішохода та автомобіля після їх зіткнення за мікроавтобусами не є можливим. У варіанті № 2 розвитку механізму ДТП, вихідні дані, крім даних щодо розташування автомобіля " Toyota Prius" в момент його зупинки перед пішохідним переходом, відсутні можливості, що не дає експерту дослідити механізм ДТП, та дати технічну оцінку діям водія ОСОБА_8 , тому встановити наявність технічної можливості для водія ОСОБА_8 запобігти наїзду на пішохода, оцінку відповідності її дій вимогам ПДР України, не є можливим.

(а.с. 166-173 т. 1)

Як вбачається з протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_8 при досудовому розслідуванні від 22.11.2019р. в присутності захисників ОСОБА_35 , ОСОБА_27 вона показала, що впевнена в тому, що зупинилась на пішохідному переході, який розташований приблизно за 20м від місця наїзду. Вона не зупинялась перед пішохідним переходом, на якому сталася ДТП, оскільки швидкість її руху та початковий темп руху пішохода дозволяв їй безперешкодно проїхати цей пішохідний перехід, на якому відбувся наїзд на пішохода. Вона, надаючи показання в якості свідка, помилилась, оскільки після ДТП у неї було сильне емоційне хвилювання, на неї вплинули розповідь свідка на ім`я ОСОБА_36 , та вона видала її розповідь за власне сприйняття обстановки ДТП. Вона не може вказати точне місце наїзду на пішохода до сталих орієнтирів (метри, сантиметри). Вона здійснювала рух автомобіля в лівій смузі, як казала на слідчому експерименті. Вона звернула увагу на пішохода, коли він був вже на сходах, темп руху змінював із спокійного на швидкий. Пішохід рухався по пішохідному переходу в темпі повільного бігу, потім раптово змінив на швидкий. Пішохід змінив темп свого руху, знаходячись ближче до середини пішохідного переходу, напроти передньої частини мікроавтобусу, який стояв в зустрічному для неї напрямку руху.

(а.с. 182-185 т.1)

Як вбачається з клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 від 26.11.2019р., вона прохала викликати на допит свідків ДТП, встановлених нею за допомогою оголошення, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_37

(а.с. 200 т.1)

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_38 при досудовому розслідуванні від 27.11.2019р., він показав що є чоловіком ОСОБА_15 , яка працює на підприємстві, яке займається продажем продуктів харчування. Від дружини йому стало відомо, що одна з її подруг потрапила в ДТП, в даний момент дружина знаходиться у відрядженні.

(а.с. 211-212 т. 1)

Згідно рапорту слідчого від 28.11.2019р. свідок ОСОБА_39 в усній бесіді також повідомив, що у його дружини ОСОБА_15 є подруга ОСОБА_40 , яка є колегою по роботі, та їздить на автомобілі " Toyota Prius" червоного кольору. він бачив її кілька разів, зі слів дружини ця жінка потрапила в ДТП, деталі йому невідомі.

(а.с. 213 т.1)

Як вбачається з аркушів справи к.п. 222-223 т. 1 кримінального провадження на них містяться ксерокопії карт виїзду швидкої медичної допомоги Криворізької станції швидкої медичної допомоги" від 10.07.2019р. та 11.07.2019р.

Перший виїзд був здійснений 10.07.2019р. мікрорайон 3-й Зарічний навпроти «Дивоцвіта» з приводу ДТП, на місці постраждалого не було. Зі слів водія автомобіля «Toyota» ОСОБА_8 вона збила молодого чоловіка, який пішов з місця події до приїзду швидкої медичної допомоги. Удар був несильним, чоловік не втрачав свідомість, в момент ДТП знаходився у стані наркотичного або алкогольного сп`яніння, впустив медичний шприц.

Другий виїзд був здійснений 11.07.2019р. в АДРЕСА_2 з приводу травми голови у потерпілого, зі слів сестри брата збив автомобіль 10.07.2019р., потерпілий госпіталізований.

(а.с. 227-228 т.1)

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 показала, що вона керувала автомобілем у попутному напрямку з автомобілем «Тойота», та людина впала перед автомобілем, після чого викликали поліцію та швидку допомогу. Вона особисто зупинилась перед пішохідним переходом, автомобіль «Тойота» також зупинився перед пішохідним переходом. Після чого автомобіль «Тойота» почав рух, вона особисто також почала рух свого автомобіля. Вона особисто не бачила зіткнення чоловіка з автомобілем «Тойота».

Допитана судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_16 показала, що вона на керованому нею автомобілі «Skoda Octavia» в день та час на місці ДТП зупинилася перед пішохідним переходом, також зупинилось і авто під керуванням обвинуваченої. У подальшому вона особисто впевнившись, що на смузі її руху відсутні перешкоди для подальшого руху, справа вона бачила вільну можливість для початку руху особисто, а з лівого боку орієнтувалась на автомобіль ОСОБА_8 , який почав рух та вона особисто відновила свій рух. Вона особисто перетнувши пішохідний перехід, побачила, як пішохід вистрибує із-за автомобілю, який їхав попереду неї з лівого боку під керуванням обвинуваченої, потім пішохід зробив кілька кроків, та впав на спину на проїзній частини по її лінії руху, це відбувалось вже за межами пішохідного переходу. Після перегляду відеозапису обставин ДТП свідок ОСОБА_16 підтвердила, що потерпілий вибіг на пішохідний переїзд та рухався по ньому у темпі бігу.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 показала що вона особисто переходила дорогу по пішохідному переходу та бачила, як чоловік підбіг до автомобіля «Тойота Пріус» та вдарився об нього, після чого самостійно встав та пішов, при цьому розмовляв; показання потерпілого ОСОБА_12 в суді, що влітку 2019р. його збив автомобіль, марки якого він не пам`ятає, та він не пам`ятає, чи гальмував автомобіль, тільки пам`ятає, що автомобіль вдарив його передньою частиною, проте він побіг далі оскільки раніше йому зателефонували, що дитині погано. Через 100-150 метрів від місця ДТП, йому стало недобре, не пам`ятає, у кого він знаходився два дні після ДТП, після чого сестра викликала швидку допомогу та його забрали до медичного закладу.

Допитана судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 показала, що з потерпілим вона особисто не була знайома, з обвинуваченою знайома тривалий час. близько 10 років, яка є її колегою по роботі.

Щодо фактичних обставин повідомила, що перебувала поряд із місцем ДТП, та хотіла переходити дорогу на вказаному пішохідному переході та ще до нього не дійшла. Особисто звернула увагу, як потерпілий перебігав пішохідний перехід, та їй особисто здалося, що потерпілий був у неадекватному стані, та різко опинився перед автомобілем обвинуваченої. Моменту зіткнення автомобіля з потерпілим вона особисто не бачила. Слідчий її не викликав, до суду першої інстанції вона особисто прибувала за клопотанням обвинуваченої.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи поданих апеляційних скарг дійшов висновків про правильність висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченій, та її винуватості у його вчиненні, кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України.

Так 10.07.2019р. о 12:00год. обвинувачена, керуючи технічно справним автомобілем "Тoyota Prius" р/н НОМЕР_1 , рухалась по проїзній частині дороги вул. Кресівська в Покровському районі м. Кривого Рогу. В цей час попереду керованого обвинуваченою автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу, розташованого в районі зупинки громадського транспорту "Торгівельний комплекс", по сходам, які ведуть на проїзну частину дороги вулиця Кресівська в якості пішохода розпочав рух потерпілий, якого обвинувачена бачила з самого початку його руху. Так, потерпілий діставшись по сходах краю проїзної частини, раптово розпочав перетинати проїзну частину безпосередньо посередині нерегульованого пішохідного переходу у швидкому темпі, весь час його пришвидшуючи, а саме перебігати проїзну частину зазначеної дороги, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.1 ПДР України. При подальшому русі керованого обвинуваченою автомобілем обвинувачена проявила неуважність до дорожньої обстановки та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, своєчасно не прийняла заходів до зменшення швидкості та зупинки керованого нею автомобіля, не надала перевагу у русі потерпілому, який знаходився на пішохідному переході та перетинав його у швидкому темпі, чим порушила п.п. 1.5, 2.3 (6)ПДР України та п. 18.1 ПДР України.

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, обвинувачена допустила наїзд керованого нею автомобіля на потерпілого, який перетинав у швидкому темпі проїзну частину дороги вулиці Кресівська по нерегульованому пішохідному переходу та якому внаслідок ДТП було заподіяно тілесні ушкодження. Між порушеннями обвинуваченою п. 18.1 ПДР України, згідно якими "Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека" та настанням наслідків - спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок.

Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Винуватість обвинуваченої у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується: по-перше, показаннями безпосередніх свідків події, водіїв обох мікроавтобусів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які знаходились під час події ДТП безпосередньо біля пішохідного переходу, та які, як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції підтвердили, що потерпілий рухався посередині нерегульованого пішохідного переходу, а також підтвердили той факт, що обвинувачена під час ДТП не здійснювала гальмування або інших дій, щоб запобігти наїзду на потерпілого.

Винуватість обвинуваченої у вчиненому кримінальному провадженні також підтверджується відеозаписом події ДТП з відеореєстратора автомобіля наданого свідком ОСОБА_17 , з якого видно, як потерпілий зійшов по сходах та швидким темпом побіг посередині нерегульованого пішохідного переходу, та наприкінці був збитий автомобілем під керуванням обвинуваченої.

Винуватість обвинуваченої також підтверджується протоколом огляду керованого нею під час ДТП автомобіля і зафіксованими на ньому пошкодженнями, висновком експертизи про працездатний стан робочої гальмівної системи та системи рульового керування зазначеного автомобіля, висновком експертизи про наявність у потерпілого тяжкого тілесного ушкодження, висновком експертизи про отримання потерпілим черепно-мозкової травми при падінні після надання його тілу прискорення з прикладенням сили вище потиличного бугра та не виключена можливість отримання такої травми при механізмі, зазначеному в протоколі огляду відеозапису події ДТП, та про неспроможність викладених обвинуваченою даних про перетинання потерпілим проїзної частини за другим мікроавтобусом.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується показаннями потерпілого з фактичних обставин події, наданими ним, як при проведенні досудового розслідування, під час проведення слідчого експерименту за його участю та в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі схеми місця ДТП від 10.07.2019р. за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_12 , показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_12 , відеозапису ДТП від 10.07.2019р., протоколу слідчого експерименту від 16.09.2019р. за участю потерпілого ОСОБА_12 , картою виїзду швидкої медичної допомоги № 346 від 11.07.2019р., висновком СМЕ № 1245 від 05.09.2019р. щодо потерпілого ОСОБА_12 , висновком № 32/10.4/236 від 18.11.2019р., № 1442 комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані докази не підтверджують, що обвинувачена допустила наїзд керованого нею транспортного засобу на потерпілого, який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, є необґрунтованими.

Що стосується показань обвинуваченої з фактичних обставин справи, яким суд першої інстанції також надав правильну оцінку, як таким що мають на меті уникнути кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена одразу після ДТП пояснила, що потерпілий вибіг на проїзну частину поза пішохідного переходу, ззаду маршрутного мікроавтобусу, та вона не встигла загальмувати оскільки потерпілий знаходився перед капотом її автомобіля, вона здійснила наїзд на потерпілого, внаслідок чого він пошкодив її лобове скло, а потім впав на дорожнє покриття.

Після цього опитана на досудовому розслідуванні в якості свідка обвинувачена вже повідомила, що коли вона зупинилась біля нерегульованого пішохідного переходу, то побачила, як у зустрічному напрямку від неї біля цього переходу зупинилась один за другим два мікроавтобуси. Коли вона відновила рух автомобіля, проїжджала біля задньої частини другого мікроавтобуса, то відчула сильний удар в передню ліву бокову частину автомобіля, після чого побачила потерпілого який вдарився об попереднє лобове скло, а потім впав на дорожнє покриття. При цьому вона не застосувала екстрене гальмування та відвороту керма. Місце наїзду на потерпілого було за межами пішохідного переходу, потерпілий вийшов із-за задньої частини другого мікроавтобусу, який обмежував для неї видимість, та вона не мала можливості виявити пішохода на проїзній частині.

При проведенні слідчого експерименту за участі обвинуваченої вона наголосила, що вона зможе вказати механізм ДТП частково, а саме зможе вказати як рухався її автомобіль відносно меж проїзної частини, місце її зупинки перед пішохідним переходом. Обвинувачена не змогла показати положення обох мікроавтобусів, зазначила, що в момент відновлення нею руху пішоходів не було на пішохідному переході в обох напрямках. При цьому обвинувачена не змогла зазначити час, який простояла перед переходом від зупинки до відновлення руху автомобіля, не змогла зазначити темп руху потерпілого, місце його виходу на проїзну частину. При цьому обвинувачена точно зазначила напрямок руху потерпілого, місце наїзду на нього за межами пішохідного переходу, де в цей час знаходилась передня частина її автомобіля. Потерпілого вона побачила в момент його контакту з передньою лівою боковою частиною її автомобіля. Обвинувачена ще раз підтвердила, що не застосовувала до наїзду на потерпілого екстреного гальмування чи відвороту керма.

Допитана в якості підозрюваної обвинувачена змінила показання, надані раніше, та повідомила, що не зупинялась перед пішохідним переходом, на якому сталось ДТП, оскільки швидкість руху та початковий темп руху пішохода дозволяли їй безперешкодно проїхати цей пішохідний перехід, на якому відбувся наїзд на потерпілого. Вона помилилась з причин емоційного хвилювання після ДТП та впливу розповіді свідка ОСОБА_16 . Вона не може вказати точне місце наїзду на потерпілого, на якого звернула увагу, коли він був на сходах, які вели на проїзну частину, де розташований нерегульований пішохідний перехід. При цьому потерпілий рухався по пішохідному переходу в темпі повільного бігу, потім змінив його на швидкий.

Обвинувачена в суді першої інстанції знов змінила свої показання, зазначивши, що потерпілий кинувся під керований нею автомобіль. Аналогічну позицію обвинувачена зайняла й в суді апеляційної інстанції, зазначивши що потерпілий є наркотичнозалежною особою, в стані наркотичного сп`яніння він знаходився під час ДТП. Обвинувачена зазначила в суді апеляційної інстанції, що з моменту ДТП до теперішнього часу вона не відшкодувала потерпілому будь-якої шкоди, оскільки не вважає себе винуватою.

Суд апеляційної інстанції вважає показання обвинуваченої з фактичних обставин події ДТП непослідовними, нелогічними, такими, що не узгоджуються з усією сукупністю зібраних, досліджених та оцінених судом першої інстанції доказів, та погоджується з оцінкою зазначених показань судом першої інстанції.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що обвинувачена показала в суді першої інстанції, що вона 10.07.2019р. о 12:00год. не допускала наїзду керованого нею транспортного засобу на потерпілого на нерегульованому пішохідному переході, а він з незрозумілих причин, раптово з протилежної лівої сторони проїзної частини дороги у невстановленому для переходу місць за межами нерегульованого пішохідного переходу, вибіг на проїзну частину, на якій цей час рухався автотранспорт, та доганяючи на укіс її автомобіль, який їхав у крайньому правому ряду дороги на швидкості біля 25 км/год, кинувся на переднє бокове ліве крило автомобіля, при цьому обвинувачена побачила потерпілого в той момент, коли він кинувся на її авто, він мав сильне почервоніння обличчя, розширені зіниці очей, які не реагували на світло, біля потерпілого знаходився шприц, потерпілого одразу оглянули дві жінки, з їх слів лікарі, та повідомили що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння, будь-який скарг на стан здоров`я потерпілий не заявляв та покинув місце події, коли обвинувачена повідомила, що на місці ДТП виїхали працівники поліції та швидка медична допомога, що наведені показання обвинуваченої в суді також підтвердили свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та показання цих свідків, на їх думку, є послідовними та такими, що узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей і підстав не довіряти їм немає, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню.

Що стосується показань свідка ОСОБА_16 з фактичних обставин справи, яка була на місці ДТП, та була допитана в судах першої та апеляційної інстанції, то суд апеляційної інстанції наголошує наступне.

Зазначений свідок тричі давав показання з фактичних обставин ДТП, та тричі частково змінював ці показання.

Так допитана в якості свідка при досудовому розслідуванні ОСОБА_16 показала, що в день та місці ДТП їхала на керованому неї автомобілі в крайній правій смузі в попутному напрямку з автомобілем обвинуваченої, який їхав в крайній лівій смузі напівкорпусу попереду автомобіля свідка. Перед пішохідним переходом обвинувачена зупинила свій автомобіль, а коли пройшли всі пішоходи по переходу, відновила свій рух. Через деякий час свідок побачила, що від передня частина автомобіля обвинуваченої відлетів потерпілий, який після наїзду зробив кілька кроків в напрямку автомобіля свідка та впав на дорожнє покриття. Свідок не змогла сказати, чи застосовувала обвинувачена екстрене гальмування, повідомила, що обвинувачена не застосовувала відвороту керма.

Свідок не бачила яким темпом рухався потерпілий до моменту наїзду. побачила його безпосередньо в момент наїзду автомобіля обвинуваченої на нього. Свідок зазначила, що місце наїзду на потерпілого було за 10-12 м за межами пішохідного переходу.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 надала аналогічні показання проте зазначила, що не бачила особисто зіткнення потерпілого з автомобілем обвинуваченої.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_16 показала, що вона на керованому нею автомобілі «Skoda Octavia» в день та час на місці ДТП зупинилася перед пішохідним переходом, також зупинилась і авто під керуванням обвинуваченої. У подальшому, вона особисто впевнившись, що на смузі її руху відсутні перешкоди для подальшого руху, справа вона бачила вільну можливість для початку руху особисто, а з лівого боку орієнтувалась на автомобіль ОСОБА_8 , який почав рух, та вона особисто відновила свій рух. Вона особисто перетнувши пішохідний перехід, побачила, як пішохід вистрибнув із-за автомобілю, який їхав попереду неї з лівого боку під керуванням обвинуваченої, потім пішохід зробив кілька кроків, та впав на спину на проїзній частині по її лінії руху. Це відбувалось вже за межами пішохідного переходу. Після перегляду відеозапису обставин ДТП свідок ОСОБА_16 підтвердила, що потерпілий вибіг на пішохідний переїзд та рухався по ньому у темпі бігу.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку наведеним вище показанням свідка ОСОБА_16 , зазначає, що вони є непослідовними, змінюваними, та частково не узгоджуються з показаннями обвинуваченої під час досудового розслідування, що вона не зупинялась перед переходом, не узгоджуються із відеозаписом ДТП, з якого вбачається, що автомобіль свідка рухався позаду автомобіля обвинуваченої, та що потерпілий рухався безпосередньо по нерегульованому пішохідному переходу. Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначений свідок є безпосереднім свідком події, та який фактично підтвердив, що потерпілий біг по переходу, та під час перетинання в темпі бігу переходу вистрибнув з під автомобіля обвинуваченої, після чого впав на дорожнє покриття, після чого через деякий час піднявся та пішов з місця ДТП.

Що стосується показань свідка ОСОБА_41 , наданих нею в суді першої та апеляційної інстанції, то суд апеляційної інстанції наголошує наступне.

Так зазначений свідок не допитувався на досудовому розслідуванні. Вона була викликана 26.11.2019р. за клопотанням обвинуваченої після спливу понад чотирьох місяців після події ДТП, та як зазначено в клопотанні, була встановлена як свідок ДТП за оголошенням обвинуваченої. Слідчий з метою допиту свідка ОСОБА_15 , відвідав адресу її мешкання, та встановив шляхом опитування та подальшого допиту чоловіка ОСОБА_15 . ОСОБА_38 , що свідок ОСОБА_15 та обвинувачена с колегами по роботі, а також подругами. Від дружини ОСОБА_42 стало відомо, що обвинувачена потрапила в ДТП. Суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 повідомила, що випадково опинилась на місці події як пішохід, в день події її не опитували працівники поліції, вона також не підходила до них та обвинуваченої після ДТП, а подію ДТП бачила як безпосередній спостерігач. Обвинувачена попрохала її надати свідчення в суді щодо події ДТП.

Суд апеляційної інстанції враховуючи наведене вище, дійшов висновку, що свідок ОСОБА_15 , не була безпосередньо свідком ДТП, про події ДТП їй стало відомо зі слів обвинуваченої, як колеги та подруги, що підтверджується поведінкою зазначеного свідка безпосередньо після події та під час досудового розслідування кримінального правопорушення, а саме неповідомлення безпосередньо після події ДТП та тривалого часу після неї, що вона була свідком ДТП, тому відкидає показання зазначеного свідка, як недостовірні. Суд апеляційної інстанції вважає сумнівними повідомлення обвинуваченої, що вона раніше не знала свідка ОСОБА_43 , що спростовується показаннями свідка ОСОБА_44 , що обвинувачена є її подругою та колегою по роботі.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що потерпілий показав суді, що він 10.07.2019р. ближче до вечора перебігав проїзну частину дороги, де зіткнувся з автомобілем, марку якого не запам`ятав, як і не запам`ятав із якою з частин авто сталося зіткнення, при цьому підтвердив, що в момент зіткнення його кишені випав медичний шприц, та що в цей день він вживав наркотичні засоби, та що він утік з місця ДТП. У кого конкретно, він перебував після ДТП, скільки часу. також не пам`ятає, при цьому потерпілий показав, що він давав показання слідчому у стані наркотичного сп`яніння, при проведенні слідчого експерименту за його участі слідчий показував уточнення обставин зіткнення потерпілого з авто обвинуваченої. що суд першої інстанції необґрунтовано, без правової оцінки визнав протокол слідчого експерименту за участі потерпілого від 16.09.2019р. достовірним та допустимим доказом, оскільки потерпілий в суді показав, що він давав показання слідчому у стані наркотичного сп`яніння та при перевірці обставин його зіткнення з автомобілем йому особисто показував слідчий, також не є слушними, оскільки дослідженими та оціненими доказами судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, її винуватість у ПДР України, внаслідок чого сталася ДТП та потерпілому заподіяне тяжке тілесне ушкодження, встановлений причинний зв`язок.

Вимога п.18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованому пішохідному переході пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони вступили на перехід. Для виконання вимог цього пункту обвинувачена обов`язково повинна була своїм маневром показати потерпілому, що вона дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу. або зупинитись.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході, незалежно від відстані між ним та транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою" проскочити" перед пішоходом, який вступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, обвинувачена повинна була врахувати можливі маневри потерпілого на пішохідному переході (якщо він побіг або уповільнив хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації, якщо ймовірно, що шляхи руху потерпілого ( незалежно від того, як він рухався) як він рухався) і транспортного засобу можуть перетнутись на переході, уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу потерпілому.

Потерпілий, впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, почав перехід проїзною частиною у спеціально відведеному для цього місці. Відповідно, обвинувачена свідомо не зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, в той час, як потерпілий почав рух, безумовно створила йому небезпеку, відповідно порушивши норму п.18.1 ПДР України.

Твердження захисника та обвинуваченої, що потерпілий під час ДТП знаходився у стані наркотичного сп`яніння, що в момент зіткнення з його кишені випав шприц, та що під час слідчого експерименту потерпілий також перебував у стані наркотичного сп`яніння, нічим не підтверджено та не можуть бути взяті до уваги. Крім того, медичними документами щодо потерпілого підтверджується, що вранці 11.07.2019р. у медичному закладі було проведено дослідження крові потерпілого на стан сп`яніння, показник 0,0 проміле. Слідчий експеримент за участю потерпілого проводився слідчим 16.09.2019р. в присутності двох понятих за участю представника потерпілого ОСОБА_9 під час проведення слідчої дії, що не викликає ніяких сумнівів у перебуванні потерпілого у тверезому стані, що також підтверджується фотосвітлинами, доданими до протоколу цієї слідчої дії.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що її показанням, показанням потерпілого, свідків сторони захисту суд першої інстанції вироку надав вибіркову, спотворену оцінку, та не звернув уваги, що згідно схеми місця події від 10.07.2019р. - зіткнення потерпілого з авто обвинуваченої відбулося за межами нерегульованого пішохідного переходу, а саме 12,7м від нього, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та в свою чергу вплинуло на невирішення питання про невинуватість обвинуваченої, та є підставою для скасування або зміни оскаржуваного вироку також не мають під собою підґрунтя, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального правопорушення, які відповідно до 91 КПК України підлягають доказуванню, та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наїзд автомобіля під керуванням обвинуваченої на потерпілого безпосередньо на нерегульованому пішохідному пішохідному переході, що підтверджується сукупністю досліджених та оцінених допустимих та достовірних доказів, покладених в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченої.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на показання свідка ОСОБА_18 , яка не була очевидцем події ДТП та є заінтересованою особою сестрою потерпілого, та на показання свідка ОСОБА_17 , який на думку апелянтів, надав в суді завідомо неправдиві показання щодо відеозапису подій ДТП, та які в свою чергу протирічать Його показанням, наданими ним при проведенні досудового розслідування, що судом першої інстанції залишено без уваги, що передана 14.07.2019р. свідком ОСОБА_17 копія диску с відеозаписом події ДТП, не може бути визнана допустимим доказом, оскільки слідчий отримав її у спосіб не передбачений діючим КПК України, а саме невідоме джерело походження копії диску з відеозаписом, переданому слідчому свідком ОСОБА_17 , відсутній оригінал відеозапису, копія відеозапису не містить механізму події ДТП - моменту зіткнення пішохода ОСОБА_12 з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_8 , що, на їх думку, не виключає вибірковий монтаж відеозапису, є також необґрунтованими та не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції правильно були оцінені показання свідка ОСОБА_45 , сестри потерпілого, яка підтвердила лише факт того, що вона після того, як свідок ОСОБА_46 відправила потерпілого, який знаходився у тяжкому стані через травму голови, отриманої під час ДТП, на таксі, та в свою чергу викликала швидку медичну допомогу, яка госпіталізувала потерпілого до нейрохірургічного відділення лікарні, що підтверджується дослідженими експертом та судом першої інстанції медичними документами.

Що стосується показань свідка ОСОБА_17 , то вони також правильно були оцінені судом першої інстанції, як показання свідка, які надав правоохоронним органам відеозапис з відеореєстратора автомобіля, на якому зафіксована подія ДТП. Зазначений відеозапис не викликає ніякого сумніву, що на ньому зафіксовано саме подія ДТП за участю обвинуваченої та потерпілого. Саме свідок ОСОБА_17 виявився не байдужою людиною та повідомив про наявний у нього запис на відеореєстраторі автомобіля, зазначений запис був збережений та наданий слідчому. який в свою чергу визнав запис речовим доказом по справі. Спеціаліст правильно вилучив із запису інформацію, яка також була у встановленому діючим КПК порядку визнана речовим доказом та долучена до матеріалів кримінального провадження.

Суди першої та апеляційної інстанції безпосередньо дослідили та оцінили цей відеозапис з фіксацією ДТП, та обґрунтовано визнали його допустимим, достовірним та ключовим доказом винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначений відеозапис підтвердив, що потерпілий розпочав рух безпосередньо по нерегульованому пішохідному переходу, перетнув у швидкому темпі перехід повз двох мікроавтобусів, які зупинились перед переходом, та через деякий час внаслідок автомобільного наїзду авто під керуванням обвинуваченої був відкинутий з прискоренням та впав на деякій відстані від пішохідного переходу на дорожнє покриття. При цьому факт наїзду на потерпілого саме автомобілем під керуванням обвинувачений на нерегульованому пішохідному переході пішохідному переході підтверджується сукупністю доказів, наведених вище, досліджених та оцінених судом першої інстанції.

Таким чином диск DVD з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля свідка ОСОБА_17 є належним, допустимим, та достовірним доказом, отриманим слідчим у відповідності з діючим КПК України, який узгоджується з усією сукупністю доказів підстави, для визнання його недопустимим відсутні.

Враховуючи наведене вище є неспроможними й доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що виходячи з доктрини ЄСПЛ «плодів отруйного дерева» не можуть бути визнані допустимими доказами п`ять процесуальних документів про призначення та проведення судових експертиз, де в якості вихідних даних було використано копію відеозапису ДТП на диску, а саме клопотання слідчого слідчому суді від 16.07.2019р. про проведення комплексної судової фототехнічної та авто-технічної експертизи, ухвала слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.07.2019р. про проведення зазначеної експертизи, клопотання експерта від 10.09.2019р. про надання вихідних даних для проведення зазначеної експертизи, постанова слідчого від 18.09.2019р. про надання вихідних даних експерту для проведення зазначеної експертизи, висновок зазначеної експертизи № 32/6.1, 10.1/219 від 30.09.2019р.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив без уваги їх клопотання про визначення недопустимим доказом висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи № 32/10.4/423 від 18.11.2019р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 13.09.2019р. в межах кримінального провадження № 0001299 від 20.07.2019р., до якого обвинувачена не мала ніякого відношення, також є необґрунтованими, оскільки висновок зазначеної експертизи був перевірений та оцінений за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтувалось на всебічному, повному, і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 383, 384 КПК України, при цьому було розглянуто два варіанти вихідних даних, які містилися в кримінальному провадженні після проведення слідчих та процесуальних дій та які були сформовані на підставі показань обвинуваченої з фактичних обставин справи. Висновок експертизи с повним, логічним, не містить суперечностей та ймовірних натякань, не викликає сумнівів у доводах, наведених експертом на його обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що суд першої інстанції також не надав правової оцінки та залишив без уваги їх клопотання про неправильність висновку судово-медичної експертизи № 1245 від 15.09.2019р. потерпілого, оскільки при її призначенні та проведенні не було враховано, що потерпілий 10.07.2019р. близько 12:00год. в момент ДТП перебував у стані наркотичного сп`яніння, після ДТП не мав тілесних ушкоджень, відмовився від медичної допомоги та покинув місце події, також не враховано показання потерпілого в суді з фактичних обставин, а саме що 10.07.2019р. ближче до вечора він перебігав проїзну частину, де зіткнувся з авто, марку та колір якого не запам`ятав, як і не запам`ятав з якою частиною авто сталося зіткнення, також не враховано, що потерпілий за медичною допомогою звернувся 11.07.2019р. о 16:45, тобто більше ніж через добу після події ДТП, а також не враховано, що згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 346 від 11.07.2019р. потерпілий отримав не кримінальну, а побутову травму, а також не враховано, що згідно висновку комплексного транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи № 32/10.4/423, № 1442 від 18.11.2019р. не встановлено з якою частиною авто під керуванням обвинуваченої контактував потерпілий ОСОБА_12 , як і однозначно не встановлено, тяжке тілесне ушкодження потерпілий ОСОБА_12 отримав внаслідок ДТП 10.07.2019р., та що суд першої інстанції залишив без уваги, що тілесні ушкодження потерпілий міг отримати не в результаті ДТП 10.07.2019р. о 12:00, а за інших обставин, що не було також враховано про призначенні та проведенні комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи від 18.11.2019р. № 32/10.4/423, № 1442 також не мають під собою підґрунтя з аналогічних підстав.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий внаслідок наїзду на нього автомобіля обвинуваченої з великим прискоренням впав на асфальтне дорожнє покриття потиличною областю голови та після отримання черепно-мозкової травми внаслідок свого стану пішов з місця ДТП, та через декілька десятків метрів сів на лавочку у дворі будинку де його знайшла свідок ОСОБА_47 , яка запропонувала піти до неї додому, де потерпілий знаходився до ранку наступного дня, після чого на таксі поїхав до сестри, яка викликала швидку медичну допомогу, працівники якої госпіталізували потерпілого до медичного закладу. Медичні документи щодо стану здоров`я потерпілого після ДТП були предметом дослідження експертом при експертному дослідженні, судом першої інстанції, та їм була надана правильна оцінка, яка не викликає ніякого сумніву у суду апеляційної інстанції, як не викликає сумніву отримання тяжкого тілесного ушкодження потерпілим внаслідок злочинних дій обвинуваченої, а саме у недотриманні правил безпеки проїзду нерегульованого пішохідного переходу, внаслідок чого вона вчинила наїзд керованим нею автомобілем на потерпілого, внаслідок чого йому заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Таким чином враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 8, 17, 94, ч. 1 ст. 369, 370, 411 КПК України ч. 1 ст. 62 Конституції України, із проханням відповідно до ст. 62 Конституції України ст. 2. п.п. 10, 24 ст. 3 ст. 17, ст. 396, ч. 3 ст. 404, ст. 410 КПК України, правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 03.04.2023р. у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам справи скасування вироку суду першої інстанції та закриття провадження щодо обвинуваченої у зв`язку з невстановленням достатніх доказів її винуватості і вичерпанням можливості їх отримання, є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого, що вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та немотивованим в частині міри покарання та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, що судом першої інстанції згідно п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, п. 3 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 23 Постанови ПВСУ № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті" не врахування при призначенні обвинуваченій покарання ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а саме те, що вона вчинила тяжкий злочин, внаслідок якого потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, вчинила ДТП на пішохідному переході, не надавши перевагу у русі пішоходу ОСОБА_12 , грубо порушивши ПДР України, винною себе у вчиненні злочину не визнала та не розкаялась, після вчинення злочину та під час досудового слідства та судового розгляду не вибачилась перед потерпілим, ставилась до нього зневажливо, усіляко підкреслюючи своєю поведінкою, що потерпілий с особою «другого сорту», чим ще більше завдала моральних страждань потерпілому, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 66 КК України, а саме надання обвинуваченою медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, добровільного відшкодування завданої шкоди, проте обвинувачена, внаслідок зневажливого ставлення до потерпілого, не надала жодної матеріальної допомоги потерпілому, що є необ`єктивними висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачена під час досудового слідства та розгляду справи в суді свідомо та неухильно дотримувалась загальноприйнятих норм і правил поведінки встановлених в суспільстві, пануючих моральних принципів, тому рішення суду першої інстанції щодо можливості її виправлення без відбування покарання та звільнення відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є надто м`яким, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та її ставлення до вчиненого нею злочину, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання врахував фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкого вчиненого злочину, а також те, що обвинувачена під час досудового слідства та розгляду справи в суді свідомо і неухильно дотримувалась загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, і беручи до уваги з`ясоване у сукупності, прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без її ізоляції від суспільства, та що обвинуваченій необхідно призначити покарання в межах санкцій статті з позбавленням права керування транспортним засобом, враховуючи можливість її виправлення без відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання обвинувачену потрібно випробуванням, з іспитовим строком з покладенням на обвинувачену відповідно до потрібно звільнити ст. 76 КК України певних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції зазначені висновки суду першої інстанції вважає такими, що не в повній мірі відповідають положенням ст.ст. 50, 65 КК України.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачена вчинила тяжкий злочину у сфері безпеки дорожнього руху, а саме грубо порушила ПДР України, не зупинилась перед нерегульованим пішохідним переходом, який в цей час перетинав потерпілий у швидкому темпі, внаслідок чого вчинила наїзд на потерпілого керованим нею автомобілем, внаслідок чого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що потерпілий в порушення п. 4.14 ПДР України пішохідний перехід перетинав у швидкому темпі до моменту ДТП, постійно пришвидшуючи темп свого руху.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачена є особою молодого віку, жіночої статі, працює з вересня 2013р. начальником відділу продажу в ТОВ "ВВВ" м. Кривого Рогу, має вищу освіту, кандидатську ступінь економічних наук, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судима, до адміністративної відповідальності у сфері безпеки дорожнього руху раніше не притягалась, має посвідчення водія категорії "В" з 12.08.2004р., є дружиною військовослужбовця ОСОБА_48 , який з 04.09.2024р. має другу групу інвалідності з причини отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та довідку МСЕК (а.с. 101-102 т. 3), не визнала свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, не відшкодувала з моменту ДТП до теперішнього часу будь-якої шкоди потерпілому. Також судом апеляційної станції встановлена відсутність обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченої.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про призначення судом першої інстанції обвинуваченій надто м`якого основного, що безпосередньо тягне до скасування вироку в частині призначеного обвинуваченій основного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку.

Суд апеляційної інстанції при призначенні обвинуваченій покарання в межах ч. 2 ст. 286 КК Особливої частини КК України з урахуванням положень Загальної частини цього Кодексу враховує наведені вище встановлені ним фактичні обставини вчиненого обвинуваченого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченої. Суд апеляційної інстанції також при призначенні обвинуваченій покарання враховує, що вона у вчиненому не розкаялась, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, не намагалась відшкодувати будь-яку шкоду потерпілому, також при цьому суд апеляційної інстанції враховує поведінку потерпілого під час перетину пішохідного переходу, яка не відповідала положенням ПДР України в цій ситуації, а також його поведінку після ДТП, а саме залишення місця ДТП.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції при призначення обвинуваченій основного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки, та з урахуванням особи обвинуваченої й тієї обставини, що потерпілий раптово вибіг на пішохідний перехід, дійшов висновку про можливість відповідно до ст. 75 КК України виправлення обвинуваченої без відбування покарання та звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням, із покладенням на неї обов`язків визначених ст. 76 КК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора, що суд не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, a саме що дорожньо-транспортна пригода мала місце на пішохідному переході, внаслідок якої потерпілому завдані тяжкі тілесні ушкодження, при цьому потерпілий наполягає на суворому покаранні для обвинуваченої, а також потерпілому взагалі не відшкодовано обвинуваченою будь якої-шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням, що обвинувачена не визнала свою винуватість та не розкаялась у вчиненому, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, проте незважаючи на це до обвинуваченої застосовано основне покарання на мінімальний строк, є обґрунтованим та підлягають задоволенню, що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого, то вони є частково слушними та такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав наведених вище.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 405, 407, 420 КПК України колегія судів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком один рік із покладенням на неї певних обов`язків - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком один рік із покладенням на неї певних обов`язків - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком один рік із покладенням на неї певних обов`язків задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком один рік із покладенням на неї певних обов`язків - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким обвинувачену ОСОБА_8 вважати засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили після його проголошення, та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді