Справа № 478/1788/24 Провадження № 1-в/478/583/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Веселе, Березнегуватського району, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має початкову загальну освіту, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі,
У грудні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року та Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» за вчинення таємного викрадення майна (крадіжок). Початок строку: 15.03.2023 року. Кінець строку: 15.03.2027 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданої заяви засуджений просив суд провести розгляд подання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримала, просила суд звільнити засудженого від відбування покарання, призначеного за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України та вважати засудженим ОСОБА_4 за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Як вбачається з даного вироку, ОСОБА_4 , вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: в період з 01.12.2020 року по 10.12.2021 року на суму 1050,00 грн та 07.05.2021 року на суму 671,38 грн.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 4 років позбавлення волі.

Як вбачається з даного вироку, ОСОБА_4 таємне викрадення чужого майна, а саме: 01.01.2022 року на суму 4000,00 грн.

Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102 гривні.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2270 гривні.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2021 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2270,00 грн. (1135 х 2=2270).

Як зазначалось вище, за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: в період з 01.12.2020 року по 10.12.2021 року на суму 1050,00 грн та 07.05.2021 року на суму 671,38 грн.

Обидва епізоди крадіжки за розміром вартості майна є меншими двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян визначених на 2020 та 2021 роки відповідно.

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року.

Що стосується вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року, за яким ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків та часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 4 років позбавлення волі, то суд зазначає про відсутність підстав для звільнення засудженого.

Так, як вбачається з даного вироку, ОСОБА_4 таємне викрадення чужого майна, а саме: 01.01.2022 року на суму 4000,00 грн.

За змістом ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2481 гривні.

Отже, вчинене ОСОБА_4 таємне викрадення чужого майна за розміром вартості викраденого майна є більшим двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян визначених на 2022 рік, тому кримінальне покарання за вчинене в даному випадку діяння не усунено законом.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року, що обумовлює також необхідність виключення з резолютивної частини вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року посилання на ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 .

В такому випадку, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року, а також виключення з резолютивної частини вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року посилання на ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 , останній вважається засудженим за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст. ст. 336, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21.10.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Виключити з вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року посилання на ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 .

Вважати засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року, за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахується з моменту, вказаному у за вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.08.2022 року, тобто з моменту приведення його до виконання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя