ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1376/25 Справа № 215/1188/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалуТернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2025 рокуобвинуваченій ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 26 квітня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування, незаконного впливу на свідків цього кримінального провадження, вчинення іншого злочину чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, які на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою, застосувати до ОСОБА_8 запобіжних захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 194 КПК України або зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави до 80 розмірів прожиткового мінімумудля працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн

В обґрунтування свої вимог зазначає, що при винесені рішення суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченої, яка має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судима, не має повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, має постійне місце проживання; на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно.

Звертає увагу, що прокурором не надано жодного вмотивованого доказу в підтвердження наявності ризиків у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що ні стороною обвинувачення, ні судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_7 , утримується в установі виконання покарань протягом 7 місяців, за цей період сума застави не внесена, оскільки є занадто великою для обвинуваченої та її рідних.

Мотиви суду:

Заслухавшисуддю-доповідача, перевірившиматеріали, щонадійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегіясуддівзазначаєнаступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України.

09 серпня 2024 року слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області підозрюваній ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., який в подальшому було продовжено.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 26 квітня 2025 року включно з раніше визначеним розміром застави.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України,відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами. Санкція частини 3 ст. 307 КК України передбачає покарання від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 обґрунтовано встановив, що обраний їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 ,оскільки ризики на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає обвинувачена.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_7 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останньої із під варти.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, судом першої інстанції досліджені та цим обставинам надано належну оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом першої інстанції надано належну оцінку кожному із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризику та правильно встановлено подальше їх існування.

На думку колегії суддів у зв`язку з тим, що незаконна діяльність обвинуваченої ОСОБА_7 носила систематичний характер, остання може продовжити вчиняти або почне вчинення інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з відсутністю постійного джерела доходів.

Крім того обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, заміжня, не працевлаштована, має двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання перебуваючи на волі може перетнути державний кордон та залишити територію України з метою уникнення покарання.

Перебуваючи на волі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченої, той факт, що кримінальне правопорушення носило систематичний характер, отже у останньої відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали, а навпаки, є дійсними та триваючими, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких як домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з вищенаведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченій ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, а саме те, що вона має постійне місце проживання, на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, раніше не судима, відсутні нові повідомлення про підозру, не виключають ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обговорюючи питання апелянта щодо зменшення обвинуваченій ОСОБА_7 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою особою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченої під вартою, із заставою у визначеному розмірі, є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеній у ст. 177 КПК України.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 405,407,409,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівськогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2025 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , у вчинені кримінальних правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді