Справа № 331/7758/23
Провадження № 1-кп/331/208/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 р. м.Запоріжжя

колегія суддів Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 судді ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі спеціального судового провадження в залі суду в м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001928 від 16.10.2023 року, з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м.Бердянська Запорізької області, українки, громадянки України,освіта вища,

заміжньої, не працюючої, яка зареєстрована та проживає адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не засудженої,

-за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 ч.2 КК України,

в с т а н о в и л а:

24.08.1991 р. Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 р. вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з п.п.1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки в зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 р. російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997р. відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 р. №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 02.03.1999 р. № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст.2-3 зазначеного договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, згідно міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, дії рф на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Деклараціями Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 р. № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав, а також резолюціями від 16.12.1970 р. № 2734 (XXV), про зміцнення міжнародної безпеки від 21.12.1965 р. №2131 (XX), про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 р. № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

24.02.2022 р. російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України через державні корони України в анексованій Автономній республіці Крим, тимчасово окупованих Донецькій та Луганській областях, Херсонській, Запорізькій, Миколаївській, а також інших областях, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частини вказаної території, що продовжується по теперішній час призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з цим, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 р., з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 р. в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого продовжений Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 р. строком на 30 діб, № 259/2022 від 18.04.2022 р. строком на 30 діб, № 341/2022 від 17.05.2022 р. строком на 90 діб, № 573/2022 від 12.08.2022 р. строком на 90 діб, № 757/2022 р. від 07.11.2022 р. строком на 90 діб, № 58/2023 від 06.02.2022 р. строком на 90 діб, та № 254/2023 від 01.05.2023 р. строком на 90 діб та № 451/2023 від 26.07.2023 р. строком на 90 діб.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку російської федерації протии України, з 27.02.2022 р. м.Бердянськ Запорізької області захоплено збройними силами російської федерації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Згідно зазначеного переліку Бердянська міська територіальна громада Бердянського району Запорізької області знаходиться у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованою російською федерацією.

ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, 31.08.2012 р. прийняла присягу державного службовця та присягла вірно служити народові України, суворо дотримуватись Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи та законні інтереси громадяни, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки. Відповідно до наказу № 102-к від 31 серпня 2012 року ОСОБА_8 була призначена на посаду головного спеціаліста Бердянського відділу Управління ДМС у Запорізькій області.

Так, у період часу з 27 лютого 2022 р. по червень 2022 р., більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи на вищевказаній посаді, будучи державним службовцем, прийнявши присягу державного службовця, усвідомлюючи здійснення військової агресії російської федерації, яка розпочалася приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 р. повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, переслідуючи свої корисливі інтереси на зайняття посади у незаконному окупаційному органі, добровільно зайняла посаду «инспектора ОВМ УВД по г.Бердянску и Бердянскому району ГУ МВД россии по Запорожской области», що діє на території Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ.

Відповідно до наказу від 13.12.2019 р. № 940 міністерства внутрішніх справ російської федерації (положення про головне управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації) головне управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації є самостійним структурним підрозділом центрального апарату міністерства внутрішніх справ російської федерації, забезпечуючи та здійснюючим в рамках своєї компетенції функцій міністерства по розробці та реалізації державної політики, а також нормативно-правовому регулюванню міграції.

Вказаний орган виконує функції головного підрозділу міністерства у сфері забезпечення. Веде реєстраційний облік громадян російської федерації по місцю перебування та по місцю проживання в межах російської федерації, контролює виконання громадянами російської федерації, орендарями житлових приміщень, посадовими особами та особами, відповідальними за приймання та передачу в органи реєстраційного контролю документів для реєстрації та зняття з реєстраційного обліку громадян російської федерації по місцю перебування та місцю проживання в межах російської федерації, правил реєстрації та зняття громадян рф з реєстраційного обліку по місцю перебування та по місцю проживання в межах рф. Виконує міграційний облік іноземних громадян та громадян без громадянства. Оформлює та видає іноземним громадянам та особам без громадянства документів для в`їзду в російську федерацію, проживання та тимчасово перебування в російській федерації. Виконує федеральний державний контроль у сфері міграції. Виконує координаційну діяльність федеральних органів виконавчої влади та органів виконавчої влади суб`єктів російської федерації, участь в реалізації державної програми по наданню сприяння добровільному переселенню в російську федерацію співвітчизників, проживаючих за кордоном, а також контролю за її реалізацією разом з міжвідомчою комісією по реалізації державної програми.

Таким чином, ОСОБА_8 , реалізуючи вказаний злочинний умисел, у період часу з 27 лютого 2022 р. по червень 2022 р., більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, вступила в злочинну змову з представниками окупаційної влади Запорізької області та надала добровільну згоду на зайняття посади «инспектора ОВМ УВД по г.Бердянску и Бердянскому району» в незаконному окупаційному органі - ГУ МВД россии по Запорожской области, що діє на території Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ, чим порушила присягу державного службовця та перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні допит обвинуваченої ОСОБА_8 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст.323 КПК України, при цьому обвинувачена викликалася до суду як за місцем своєї реєстрації, так і через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явилася.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Згідно зазначеного переліку Бердянська міська територіальна громада Бердянського району Запорізької області знаходиться у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованою російською федерацією.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_8 прокурором наданий «Приказ от 13 декабря 2019 г. № 940 «Вопросы деятельности Главного управления по вопросам миграции Министерства внутренних дел Росийской Федерации», а також «Положение о Главном управлении по вопросам миграции Министерства внутренних дел Росийской Федерации» (т.1 а.с.133-150), які регламентують діяльність міграційної служби рф. Стороною захисту зауважено, що зазначений наказ не є оригіналом, а лише ксерокопія, слідчим не складався протокол огляду цього наказу. Дослідивши наданий стороною обвинувачення наказ, суд вважає, що цей наказ не доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, але надає загальну інформацію щодо діяльності міграційної служби рф.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 06.12.2022 р. (т.1 а.с.155-156) свідок ОСОБА_9 в особі, зображеній на знімку під № 3, впізнала ОСОБА_8 колишню колегу по роботі, яка працювала з нею на посаді головного спеціаліста в Бердянському міському відділі УДМС України в Запорізькій області, яка після 24.02.2022 р., в умовах воєнного стану, перейшла працювати на бік держави-агресора, зайнявши посаду в незаконно утвореному паспортному центрі, на тимчасово окупованій території м.Бердянська, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 15.12.2022 р. (т.1 а.с.157-158) свідок ОСОБА_10 в особі, зображеній на знімку під № 2, впізнала ОСОБА_8 колишню колегу по роботі, яка працювала з нею на посаді головного спеціаліста в Бердянському міському відділі УДМС України в Запорізькій області, яка після 24.02.2022 р., в умовах воєнного стану, перейшла працювати на бік держави-агресора, зайнявши посаду в незаконно утвореному паспортному центрі, на тимчасово окупованій території м.Бердянська, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 20.01.2023 р. (т1 а.с.159-160) свідок ОСОБА_11 в особі, зображеній на знімку під № 1, впізнав ОСОБА_8 колишню колегу по роботі, яка працювала з ним на посаді головного спеціаліста в Бердянському міському відділі УДМС України в Запорізькій області, яка після 24.02.2022 р., в умовах воєнного стану, перейшла працювати на бік держави-агресора, зайнявши посаду в незаконно утвореному паспортному центрі, на тимчасово окупованій території м.Бердянська, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою.

Під час дослідження протоколів впізнання за фотознімками стороною захисту висловлена думка щодо порушення вимог КПК України при проведенні впізнання свідками за фотознімками, оскільки, в протоколах відсутній опис прикмет особи, яку свідки впізнавали, при проведенні впізнання захисник ОСОБА_8 був відсутній.

Статтею 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 ст.87 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Частиною 3 ст.87 КПК України встановлено, що недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Дослідивши зазначені протоколи, судом встановлено, що в протоколах зазначено, що перед пред`явленням особи для впізнання у свідків попередньо з`ясовувалось, чи може свідок впізнати особу, а також про її зовнішній вигляд, риси обличчя, відмінні ознаки цієї особи, з огляду на що, суд вважає, що істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, допущено не було, та відсутні підстави для визнання цих доказів недопустимими.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 03.03.2023 р. (т.1 а.с.161-168) слідчим оглянуті та вилучені документи архівних особових справ (17 справ), у тому числі архівна справа ОСОБА_8 .

Дослідженими матеріалами особової справи ОСОБА_8 (т.1 а.с.171-250, т.2 а.с.1-44) встановлено, що ОСОБА_8 з серпня 2012 р. обіймала посаду головного спеціаліста Бердянського міського відділу УДМС України в Запорізькій області, була державним службовцем, прийняла 31.08.2012 р. Присягу державного службовця. Як вбачається з дисциплінарної справи № 80 відносно ОСОБА_8 наказом № 3-с від 07.02.2023 р. начальника Управління ДМС України в Запорізькій області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби в зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку порушення Присяги державного службовця, що виразилось у співпраці з окупаційною владою, та наказом № 33-с від 07.02.2023 р. начальника Управління ДМС України в Запорізькій області ОСОБА_8 звільнена з посади головного спеціаліста Бердянського міського відділу УДМС України в Запорізькій області.

Відповідно до протоколу за результатами зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.05.2023 р. (т.2 а.с.72-155) виявлене вхідне повідомлення від « ОСОБА_12 » з прикріпленим фото «Строевая записка сотрудников ВРГ по Запорожской области, г.Бердянск (г.Бердянск, пр-т Азовский 37) на 19.07.2022», в якому під номером 10 « ОСОБА_13 » зазначена як «специалист УВД по г.Бердянску и Бердянскому району» (т.2 а.с.89), крім того, в «Ведомости по изучению Порядка взаимодействия уполномоченных органов власти Росийской Федерации по организации процесса оказания государственной услуги по выдаче (замене) паспорта гражданина Росийской Федерации, удостоверяющего личность гражданина Росийской Федерации на территории Херсонской и Запорожской областей» під номером 20 ОСОБА_8 зазначена як «специалист отдела по приему документов на гражданство РФ УВД по г.Бердянску и Бердянскому району».

Відповідно до протоколу огляду від 15.10.2023 р. (т.2 а.с.158-170) оглянуто месенджер «Telegram» та встановлено скріншот від «Джордан» з надписом «Штат подразделений по вопросам миграции по Запорожской области на 27.07.2022», де у графі «Сотрудники Бердянского УВД» на посаді «специалист УВД по г.Бердянску и Бердянскому району» зазначена ОСОБА_8 (т.2 а.с.166, 168).

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що з 2014 р. була знайома з ОСОБА_8 по спільній роботі в Бердянському відділі УДМСУ в Запорізькій області, де остання працювала головним спеціалістом. На початку окупації м.Бердянська російськими військами їхній відділ деякий час працював, але потім зв`язок був відсутній, тому вони по вівторках збирались та обговорювали робочі питання. Приблизно з середини травня 2022 р. ОСОБА_8 перестала приходити на ці зустрічі. Наприкінці квітня 2022 р. свідку зателефонувала співробітник поліції на ім`я ОСОБА_15 та запропонувала співпрацю з окупаційною владою, на що ОСОБА_14 відмовилася. На одній з останніх зустрічей, в середині травня 2022 р. свідок запитала ОСОБА_8 , чи телефонувала їй ОСОБА_15 та чи пропонувала їй також співпрацю з окупантами, на що ОСОБА_8 відповіла, що не вирішила та не знає точно чи буде вона працювати з ними чи ні. Від керівника їнього відділу ОСОБА_11 , через його заступника ОСОБА_16 , стало відомо, що ОСОБА_8 погодилась та пішла на співпрацю з окупаційною владою.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що з 2014 р. вона працювала разом із ОСОБА_8 в Бердянському відділі міграційної служби. З 27.02.2022 р. до м.Бердянська увійшли російські військові, але приблизно до квітня 2022 р. співробітники їхнього відділу ще виходили на роботу, вживали заходи для вивезення оргтехніки. Після 08.03.2022 р. російські військові тричі заходили, вибивши двері, до приміщення міграційної служби, вивезли картотеку. Приблизно раз на тиждень співробітники відділу збиралися в різних місцях для обговорення виробничих питань. Спочатку ОСОБА_8 теж приходила на ці зустрічі, але потім перестала приходити.В кінці травня 2022 р. ОСОБА_16 повідомила, що ОСОБА_8 пішла на співпрацю з окупаційною владою. Від ОСОБА_17 їй стало відомо, що та розмовляла з ОСОБА_8 в міграційному відділі рф, коли вирішувала питання щодо паспорта її чоловіка.

Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаною в режимі відеоконференцзв`язку, пояснила суду, що особисто знайома з ОСОБА_8 з 2015 р. по спільній роботі в міграційній службі у м.Бердянську, на той час остання обіймала посаду головного спеціаліста. Після повномасштабного вторгнення в м.Бердянськ, їхній керівник - ОСОБА_11 зібрав всіх співробітників, сказав, що в подальшому вони будуть тримати лише зв`язок. Окупаційні війська двічі грабували їхній відділ, вивозили оргтехніку, документи. Приблизно в травні 2022 р. вона в м.Бердянську бачила ОСОБА_18 , а потім від колеги ОСОБА_19 їй стало відомо, що ОСОБА_8 добровільно пішла на співпрацю з окупантами. ОСОБА_19 розповіла, що з ОСОБА_20 безпосередньо спілкувався їхній начальник ОСОБА_21 , під час розмови з яким ОСОБА_8 повідомила особисто, що пішла працювати на окупантів. Крім того, під час телефонної розмови зі ОСОБА_19 , ОСОБА_8 заявила: «а якщо і «перефарбувалась», то що?». Більше свідок ОСОБА_8 не бачила, та від інших співпрацівників також їй було відомо, що остання співпрацює з владою рф.

Свідок ОСОБА_22 , будучи допитаною в режимі відеоконференцзв`язку, пояснила суду, що з ОСОБА_8 знайома з 2005 р. по спільній роботі, з 2012 р. разом працювали в ДМС у м.Бердянську. На час вторгнення військовослужбовців рф до м.Бердянська, свідок перебувала в декретній відпустці, на роботу до відділу ДМС не виходила, особисто з ОСОБА_8 не спілкувалась, але спілкувалась зі своїми колегами, від яких їй стало відомо, що на їхні спільні зустрічі ОСОБА_20 не приходила, що тій запропонували перейти на роботу до окупаційної влади та вона погодилась і перейшла добровільно до них на роботу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що він керував кадровим підрозділом ДМС, особисто він не був знайомий із ОСОБА_8 , але бачив її особову справу. Також від свого керівника ОСОБА_24 йому стало відомо, що ОСОБА_11 керівник ОСОБА_8 , повідомив про те, що остання добровільно погодилась співпрацювати з окупантами, пішла на роботу до відділу видачі паспортів рф. З цього питання питання була призначена перевірка, 04.01.2023 р. було відкрито дисциплінарне провадження з приводу порушення ОСОБА_8 присяги держслужбовція. Про цей факт також були повідомлені правоохоронні органі. Особисто з ОСОБА_8 під час проведення перевірки він не спілкувався, оскільки та перебувала на окупованій території та на зв`язок не виходила.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що він працює начальником управління ДМС, з ОСОБА_8 , яка працювала в Бердянському відділі ДМС, він особисто не був знайомий, оскільки він по роботі спілкувався з керівниками регіональних відділів. Після окупації м.Бердянська, свідок через мережу «WhatsApp» спілкувався з керівником Бердянського відділу ОСОБА_11 , який повідомив, що одна з його співробітниць добровільно перейшла на роботу до окупаційної влади з оформлення паспортних документів федеральної міграційної служби рф, спочатку їй запропонували посаду керівниці, потім призначили керівником іншу колаборантку, а ОСОБА_8 зайняла посаду інспектора. З цього приводу проводилась службова перевірка та ОСОБА_8 була звільнена з ДМС.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими, а лише зверталась увага суду на певні порушення вимог КПК України при проведенні певних слідчий дій. Проаналізувавши досліджені докази, суд вважає, що вони є допустимими, отримані без істотного порушення прав та свобод людини, узгоджуються між собою, а отже можуть бути покладені в основу обґрунтування доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Захисник адвокат ОСОБА_7 вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ст.111 ч.2 КК України, не доведена, просив визнати ОСОБА_8 невинуватою та виправдати.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що на свідомий і добровільний характер дій обвинуваченої, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість та динаміка розвитку, адже вона, маючи достатній рівень освіти, життєвого та професійного досвіду, не могла не розуміти незаконності вчинених нею дій, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території, не вживала, з огляду на що суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 ч.2 КК України.

Дослідивши та оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вони узгоджуються між собою, є достовірними та допустимими, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, в тому числі добровільність її переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Коллегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_8 за ст.111 ч.2 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, відсутні.

При визначенні міри покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.6 ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, об`єм обвинувачення, особу винної, яка на обліку в спеціальних медичних закладах не перебуває, раніше не була засудженою, її сімейний стан. Крім того, суд приймає до уваги підвищену суспільну небезпечність вчинення злочину в умовах воєнного стану, та вважає неможливим звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.ст.75, 76 КК України. Підстав для застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не знаходить. Колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статті 111 КК України з конфіскацією всього належного їй майна, що на думку суду буде відповідати меті призначення покарання, та сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами.

Відповідно до ст.54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, з огляду на що суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_8 6 (шостого) рангу державного службовця, присвоєного відповідно до наказу № 279-к від 07.11.2022 р. (т.2 а.с.14).

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати відсутні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 12.10.2023 р. відносно ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили залишити без змін.

у х в а л и л а:

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 ч.2 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного засудженій майна.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_8 6 (шостого) рангу державного службовця.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити захиснику в порядку абз.6 ч.3 ст.323 КПК України та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3