Справа № 521/9990/24
Номер провадження:1-кс/521/153/25
У Х В А Л А

02 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кишинів Республіки Молдова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного в кримінальному провадженні за № 0000768 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 156-1 та ч.ч. 4, 6 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 156-1 та ч.ч. 4, 6 ст. 153 КК України. Відповідно до клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 1 «Міжнародної конвенції про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними» від 12.09.1923, яка встановлює, що покаранню підлягає виготовлення або зберігання творів, малюнків, гравюр, картин, друкованих видань, зображень, афіш, емблем, фотографій, кінематографічних фільмів або інших порнографічних предметів, з метою їх продажу чи розповсюдження, або ж громадського їх виставлення.

Також, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 7 «Європейської конвенції про транскордонне телебачення» від 05.05.1989, яка визначає обов`язки телемовника, встановлює, що усі елементи програмних послуг у тому, що стосується їхнього представлення та змісту, повинні поважати гідність людини та основні права інших людей. Зокрема вони не повинні бути непристойними і, особливо, містити порнографію.

Незважаючи на вимоги вищевказаних нормативних актів, ОСОБА_4 у період часу з 17.05.2024 до 30.05.2024, в невстановленому досудовим розслідуванням місці, будучи обізнаним про те, що зберігання та розповсюдження порнографічної продукції в Україні заборонено у тому числі серед неповнолітніх, маючи на меті задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення протиправних дій, пов`язаних розповсюдженням зображень та відеопродукції порнографічного характеру серед неповнолітніх, порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склались у суспільстві на основі духовних і культурних цінностей, всупереч Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003, згідно якого порнографія - це вульгарно-натуралістична, цинічна, непристойна фіксація статевих актів, самоцільна, спеціальна демонстрація геніталій, антиетичних сцен статевого характеру, сексуальних збочень, зарисовок з натури, які не відповідають моральним критеріям, ображають честь і гідність людини; всупереч статті 1 Міжнародної конвенції про запобігання обороту порнографічних видань та торгівлі ними, укладеної в Женеві 12.09.1923, спонукаючи негідні інстинкти, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, будучи достовірно обізнаним, про те що розповсюджує зображення та відеопродукцію малолітній особі, усвідомлюючи при цьому, що тим самим порушує її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, перебуває в особливо вразливій ситуації, з урахуванням розумової та фізичної неспроможності в силу свого малолітства, не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення та відповідно соціально-правові наслідки, надіслав за допомогою облікового запису у месенджері «Telegram» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зображення та відеопродукцію порнографічного характеру у загальній кількості не менше шести файлів, на яких зображено процес статевого акту та оголені статеві органи у наближеному ракурсі, які малолітня потерпіла ОСОБА_7 переглядала.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України за кваліфікуючими ознаками: розповсюдження зображень та відеопродукції порнографічного характеру серед неповнолітніх.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 17.05.2024 до 30.05.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось, ОСОБА_4 , перебуваючи за невстановленою в ході досудового розслідування адресою, за допомогою месенджеру «Telegram» через обліковий запис з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , під час спілкування з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в ході листування повідомила про свій фактичний вік -10 років, незважаючи на вік малолітньої ОСОБА_7 з метою вчинення розпусних дій та задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що здійснює протиправні дії щодо малолітньої особи, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, діючи умисно у порушення вимог ст.ст. 3, 53, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 21, 30-2 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 19, 23, 34 36 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст.ст. 20, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» від 20.06.2012 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи повнолітньою особою, реалізуючи свій злочинний протиправний умисел на вчинення щодо неї сексуального насильства, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та технологій у месенджері «Telegram» не менш ніж п`ять разів пропонував зустрічі останній всупереч вказаним нормам.

Так, маючи згоду від малолітньої ОСОБА_7 , ОСОБА_4 неодноразово, але не менше 3-х разів, у період з 17.05.2024 до 24.05.2024, більш точного часу не встановлено, в Хаджибейському районі міста Одеси, більш точного місця не встановлено, зустрічався з малолітньою ОСОБА_7 , де під час зустрічей, користуючись безпорадним станом потерпілої, з урахуванням розумової та фізичної неспроможності в силу свого малолітства, не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення та відповідно соціально-правові наслідки, вчиняв щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в її тіло.

Крім того, всупереч вказаним нормам та загально прийнятим принципам моральності ОСОБА_4 не зупинив той факт, що ОСОБА_7 не досягла чотирнадцятирічного віку та є малолітньою особою, реалізуючи свій протиправний умисел на вчинення щодо неї дій сексуального характеру, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та технологій, ОСОБА_4 у месенджері «Telegram» 26.05.2024 о 14 годині 53 хвилині та 30.05.2024 о 16 годині 01 хвилині з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що здійснює дії сексуального характеру щодо малолітньої особи, які зашкоджують її моральному становленню, порушують нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, формують аморальні погляди у дитини, пропонував зустрічі ОСОБА_7 , однак зустрічі не відбулись через обставини, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні домагання дитини для сексуальних цілей, а саме пропозиції зустрічі, зробленої повнолітньою особою з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та технологій, малолітній особі, з метою вчинення стосовно неї будь-яких дій сексуального характеру, у разі якщо після такої пропозиції було вчинено хоча б одну дію, спрямовану на те, щоб така зустріч відбулася, тобто злочину, передбаченого ч. 3 ст. 156-1 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 18.05.2024, більш точного часу не вдалось встановити ОСОБА_4 , за допомогою облікового запису месенджеру «Telegram» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , домовився про зустріч з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому в ОСОБА_4 виник умисел, направлений на задоволення власної статевої пристрасті шляхом вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло потерпілої особи, які повинні в свою чергу викликати статеве збудження у малолітніх осіб.

Цього ж дня, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_7 у безлюдному місці біля гаражів, що розташовані поруч з будинками № 63 на вулиці Маршала Малиновського та № 76 на вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, достовірно розуміючи при цьому що остання є малолітньою особою, умисно, протиправно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , керуючись метою задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, з урахуванням розумової та фізичної неспроможності потерпілої, яка в силу свого малолітства, не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення та відповідно соціально-правові наслідки, оголив свій статевий орган, вступив з малолітньою потерпілою в статеві зносини неприродним способом, зокрема, змусив вчинити йому акт мастурбації та отримав від цього власне статеве задоволення.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто злочину, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 19.05.2024 до 22.05.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось встановити, ОСОБА_4 , за допомогою облікового запису месенджеру «Telegram» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , домовився про зустріч з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому в ОСОБА_4 виник умисел, направлений на задоволення власної статевої пристрасті шляхом вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло потерпілої особи, які повинні в свою чергу викликати статеве збудження у малолітніх осіб.

Цього ж дня, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_7 у безлюдному місці біля гаражів, що розташовані поруч з будинками № 63 на вулиці Маршала Малиновського та № 76 на вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, достовірно розуміючи при цьому що остання є малолітньою особою, умисно, діючи повторно, протиправно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , керуючись метою задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, з урахуванням розумової та фізичної неспроможності потерпілої, яка в силу свого малолітства, не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення та відповідно соціально-правові наслідки, оголив свій статевий орган, вступив з малолітньою потерпілою в статеві зносини неприродним способом, зокрема, змусив вчинити йому акт мастурбації, після чого торкався тіла потерпілої у ділянці грудей та статевих органів та отримав від цього власне статеве задоволення.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років незалежно від її добровільної згоди, вчинене повторно, тобто злочину, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 20.05.2024 до 23.05.2024, більш точного часу в ході досудового розслідування не вдалось встановити, ОСОБА_4 , за допомогою облікового запису месенджеру «Telegram» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , домовився про зустріч з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому в ОСОБА_4 виник умисел, направлений на задоволення власної статевої пристрасті шляхом вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло потерпілої особи, які повинні в свою чергу викликати статеве збудження у малолітніх осіб.

Цього ж дня, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_7 у безлюдному місці біля гаражів, що розташовані поруч з будинками № 63 на вулиці Маршала Малиновського та № 76 на вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, достовірно розуміючи при цьому що остання є малолітньою особою, умисно, діючи повторно, протиправно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , керуючись метою задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, з урахуванням розумової та фізичної неспроможності потерпілої, яка в силу свого малолітства, не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення та відповідно соціально-правові наслідки, оголив свій статевий орган, вступив з малолітньою потерпілою в статеві зносини неприродним способом, зокрема, змусив вчинити йому акт мастурбації, після чого торкався статевих органів малолітньої потерпілої та отримав від цього власне статеве задоволення.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років незалежно від її добровільної згоди, вчинене повторно, тобто злочину, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України.

Так, 30.12.2024 о 23:55 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 156-1, ч. ч. 4, 6 ст. 153 КК України та в подальшому 31.12.2024 о 00:03 затримано відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які містяться у наступних джерелах:

- Протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 12.06.2024;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 14.06.2024;

- Протокол допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 17.06.2024;

- Протокол огляду речі від 19.06.2024;

- Висновок психологічної експертизи за результатами проведення допиту малолітньої ОСОБА_7 ;

- Висновок комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ;

- Висновок мистецтвознавчої експертизи за експертною спеціальністю 15.2 «Дослідження у сфері захисту суспільної моралі»;

- Протокол огляду документа від 17.06.2024;

- Протокол затримання ОСОБА_4 від 31.12.2024;

- Інших джерелах доказів, здобутих під час досудового розслідування.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а метою - досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні низки злочинів, серед яких особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 6 ст. 153 Кримінального кодексу України. Відповідно до санкції цієї статті, підозрюваному загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, що є найвищою мірою покарання, передбаченою чинним законодавством України.

Тяжкість інкримінованого злочину, а також серйозність покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведення його вини, створюють реальні передумови для того, що він може вдатися до спроб ухилення від органів досудового розслідування або суду.

У ході розслідування встановлено, що ОСОБА_4 має можливість переховуватися, використовуючи різні засоби, зокрема зміну місця проживання. Відомості, отримані в ході слідства, свідчать про слабкі соціальні зв`язки підозрюваного за місцем проживання, що полегшує для нього ухилення від правосуддя, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується для запобігання спробам знищити, сховати чи спотворити речі або документи, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Встановлено, що ОСОБА_4 , скориставшись своїм правом на конфіденційну розмову із захисником під час затримання, вчинив дії, спрямовані на знищення важливих речових доказів, а саме умисно вивів свій мобільний телефон із робочого стану, що мало унеможливити доступ до інформації, яка може мати істотне значення для кримінального провадження, ОСОБА_4 витягнув SIM-карту з мобільного телефону та після чого умисно розжував її, що призвело до повного фізичного знищення цього носія інформації, чим фактично ліквідував потенційно важливий доказ - SIM-карта могла містити дані про контакти, дзвінки, повідомлення та іншу інформацію, яка може допомогти у встановленні обставин злочину.

Ці дії підозрюваного свідчать про його усвідомлене прагнення перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом знищення або приховування доказів. З огляду на це, існує значний ризик того, що ОСОБА_4 може продовжувати вживати заходи для знищення або спотворення інших доказів, якщо матиме до них доступ.

Враховуючі, що підозрюваному достовірно відомо, хто є свідками та потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, існує ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, тобто ризик, передбачений, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У цьому кримінальному провадженні потерпілою є малолітня ОСОБА_7 , яка є ключовою особою, чиї свідчення мають істотне значення для встановлення обставин злочину, що значно підвищує ризик її вразливості до незаконного впливу, враховуючи психологічний стан і залежність від дорослих.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, однією з підстав для застосування запобіжного заходу є ризик, що підозрюваний буде перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим способом.

ОСОБА_4 свідомо відмовляється отримувати копії процесуальних документів, що є важливими для належного здійснення досудового розслідування та дотримання прав учасників процесу, таким чином створює ризик спроб уникнути відповідальності, оскільки підозрюваний може стверджувати, що не був належним чином повідомлений про підстави його затримання, або про злочини, у вчиненні яких останній підозрюється. Крім того, підозрюваний постійно демонструє своє небажання сприяти досудовому розслідуванню та своїми діями активно перешкоджає досудовому розслідуванню.

Зокрема, існує ризик, що ОСОБА_4 може вчинити нове кримінальне правопорушення, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, відносно ОСОБА_4 17.03.2022 скеровано до Уманського міськрайонного суду Черкаської області та наразі він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2

ст. 301, ч. 2 ст. 156 та ч. 1 ст. 301-1 КК України, що підтверджує схильність підозрюваного до вчинення злочинів проти статевої свободи та недоторканності дітей.

Будь-які підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності або кримінального покарання на даній стадії кримінального провадження не встановлені.

У даному випадку, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, зазначені у клопотанні, застосувати більш м`який запобіжний захід не вбачається можливим з огляду на таке.

Особисте зобов`язання та ті обов`язки, які при його застосуванні покладаються судом на особу, не являються стримуючим фактором, які гарантовано попередять не тільки ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а і ризик щодо вчинення іншого кримінального правопорушення аналогічної кримінально-протиправної спрямованості.

З тих самих підстав, як і неможливість застосування особистого зобов`язання, неможливо запобігти ризикам переховування чи скоєння іншого кримінального правопорушення підозрюваним при застосуванні відносно нього домашнього арешту.

Враховуючи викладені вище обставини, можливо зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язків, тому слідчий за погодження з прокурором звертається до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

У цьому випадку з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, зазначені в клопотанні, застосувати більш м`який запобіжний захід не вбачається можливим з огляду на таке.

Особисте зобов`язання, домашній арешт та ті обов`язки, які при його застосуванні покладаються судом на особу, не являються стримуючим фактором, які гарантовано попередять не тільки ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а і ризик щодо впливу на свідків та потерпілого, у тому числі шляхом комунікації з ними засобами електронно-комунікаційного зв?язку та скоєння іншого кримінального правопорушення аналогічної кримінально протиправної спрямованості.

Особисту поруку, як запобіжний захід, неможливо застосувати з огляду на відсутність відповідних осіб, які б про це заявили.

З тих самих підстав, як і неможливість застосування особистого зобов`язання, неможливо запобігти ризикам переховування, впливу на свідків та потерпілого чи скоєння іншого кримінального правопорушення підозрюваним при застосуванні відносно нього домашнього арешту.

Заставу, як самостійний запобіжний захід неможливо застосувати з огляду на те, що вищевказаний злочин вчинений із застосуванням насильства.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного та обмеження його конституційних прав, у нашому випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 мотивуючи клопотання тим, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний щодо клопотання прокурора заперечував, зазначив, що ризики на які покладається прокурор є необґрунтованими. Щодо ризику переховування від органу досудового розслідування та суду є надуманим, оскільки має квартиру в м. Одесі, наданий час хоча офіційно не працює, однак має власні заощадження. Крім цього просив прийняти до уваги, що відносно нього кримінальне провадження в Уманському міськрайонному суді Черкаської області, куди їздить на кожне судове засідання. Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, розповів, що телефон, який вилучався у поліції, був підкинутий йому у кишеню співробітниками поліції при затриманні, тому коли працівники поліції попросили видати мобільний телефон, він його розбив. Щодо ризику впливати на потерпілу або свідків, зазначив, що не знайомий з матеріалами справи, і не знає хто потерпіла та свідки. Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зазначив, що відмовлявся підписувати документи, оскільки його адвокат порадив не підписувати документи без його присутності. Просив суд врахувати все вищенаведене, та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечував щодо клопотання прокурора, просив обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду. Тобто, у положеннях даної статті наголошується на тому, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу, вина особи не є ще доказаною. Відповідно до положень ч.1 ст.94 КПК України слідчий суддя, суд під час здійснення кримінального провадження, й зокрема під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу оцінюють докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Під час обрання запобіжного заходу суд не повинен досліджувати питання доведеності вини підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, слідчий суддя в ухвалі про застосування запобіжного заходу не повинен обґрунтовувати вину особи, оскільки на вимогу п.1ч.1 ст.178 КПК України він лише оцінює вагомість доказів, або їх достатність, переконливість. У такому випадку, слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, встановлює достатньо чи недостатньо доказів, наданих стороною обвинувачення щоб вважати, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Досліджувати сутність доказів, викладених у клопотанні про застосування запобіжних заходів, або сутність доказів наданих стороною захисту, слідчий суддя не повинен. Фактично слідчий суддя перевіряє кількісну складову, а не якісну.

Слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу для підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, буде достатнім, необхідним для належної поведінки підозрюваного і таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої, на даному етапі, підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 156-1 та ч.ч. 4, 6 ст. 153 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, саме вказаний ризик був доведений прокурором під час судового розгляду.

При цьому ризик переховування від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України) підтверджується тяжкістю злочинів у вчинені яких підозрюється ОСОБА_4 .

Вказана позиція, також, зазначена у рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії», (№7064/05 від 01 червня 2006 року) де зазначено, що суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя та вчинення нових злочинів. Проте, в цьому рішенні також зазначено, що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до увагу тільки тяжкість злочину. В зв`язку з викладеним слідчий суддя наводить і інші доводи з цього приводу.

На наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує той факт, який не оспорювався стороною захисту, скориставшись своїм правом на конфіденційну розмову із захисником під час затримання, вчинив дії, спрямовані на знищення важливих речових доказів, а саме умисно вивів свій мобільний телефон із робочого стану, що мало унеможливити доступ до інформації, яка може мати істотне значення для кримінального провадження, ОСОБА_4 витягнув SIM-карту з мобільного телефону та після чого умисно розжував її, що призвело до повного фізичного знищення цього носія інформації, чим фактично ліквідував потенційно важливий доказ - SIM-карта могла містити дані про контакти, дзвінки, повідомлення та іншу інформацію, яка може допомогти у встановленні обставин злочину.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе впливати на потерпілу та свідків, схиляючи їх до викривлення показань, тобто існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує той факт, що відносно ОСОБА_4 17.03.2022 скеровано до Уманського міськрайонного суду Черкаської області та наразі він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 2 ст. 156 та ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу для підозрюваного ОСОБА_4 буде достатнім, необхідним для належної поведінки підозрюваного і таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України - судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд вважає, що вони не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Відповідно до частини 4 пункту 1 статті 183 КПК України суд не визначає розмір застави, оскільки злочини які інкримінуються підозрюваному вчиненні із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176-178, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А :

Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 28.02.2025, тобто в межах строків досудового розслідування, без права внесення застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1