Справа № 138/2179/22
Провадження №:1-кп/138/53/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 м.Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду кримінального провадження №0000075 від 01.11.2021 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилева-Подільського Вінницької області, громадянина України, вдівця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,

за ознаками кримінальних правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В обвинувальному акті вказано, що 18 жовтня 2021 року близько 10 години 00 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Opel Meriva», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по проспекту Незалежності у м. Могилеві-Подільському Вінницької області, в районі зупинки громадського транспорту, не переконався у безпечності даного маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_6 , яка стояла позаду даного автомобіля на проїзній частині.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 262/59 від 22.12.2021 в ОСОБА_6 мали місце такі тілесні ушкодження: закрита хребетно-спинномозкова травма, компресійний уламковий перелом Тн 12 хребця без порушень функцій спинного мозку, які утворилися, можливо 18.10.2021, по механізму - згин та стиснення, та належать до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби). Механізм утворення даного тілесного ушкодження в ОСОБА_6 може бути присутній і під час дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/7379-ІТ від 08.06.2022 в заданій дорожній обстановці дії водія автомобіля «Opel Meriva», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.9 та 15.9 (е) Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалась, можливість попередження наїзду на пішохода у водія ОСОБА_4 з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалась, в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 10.9, 15.9 (е) ПДР. Дії водія Муляра, які не відповідали вимогам п. 10.9 ПДР з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Таким чином ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 10.1, 10.9, 15.9 (е) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими: п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.9 - «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»; п. 15.9 (е) - «Зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме спричиненням ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження, зазначивши, що з часу скоєння даного злочину минуло вже понад 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та надав згоду на закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що за наявність клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі на підставі ст.49 КК України суд вимушений за наявності законних підстав таке клопотання задовольнити, при цьому також вказала про те, що у такому випадку витрати за проведення експертизи слід віднести на рахунок держави. Також слід залишити без розгляду цивільний позов потерпілої особи.

Потерпіла та її представник в судовому засіданні при вирішення клопотання сторони захисту покладались на розсуд суду та зазначили, що розуміють наслідки закриття провадження у справі на підставі ст.49 КК України, зокрема, залишення цивільного позову без розгляду.

Заслухавши клопотання захисника, думку обвинуваченого, прокурора, потерпілої та її представника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі п.1-2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності і, відповідно, дане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, враховуючи таке.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 4 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

На підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України, інкриміноване ОСОБА_4 , мало місце 18.10.2021, а тому з моменту його вчинення минуло більше трьох років. Воно є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Відомостей про те, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався суду не надано.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Враховуючи викладене, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного вище суд вважає, що судові витрати по проведенню експертиз слід віднести на рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Зважаючи на викладене, в разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи положення вказаних вище норм, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої особи ОСОБА_6 залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій її право на звернення до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.12, п.1-2 ч.1 ст.49, ч.1 ст.286 КК України, ст.100, п.1 ч.2 ст.284, ст.285, ч.4 ст.286, ч.2, 3 ст.288, ст.370-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження №0000075 від 01.11.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України.

Судові витрати в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок віднести на рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду. Роз`яснити потерпілій право на звернення до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено 04.12.2024 - 08 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1