ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/4024/23

Провадження № 1-кп/210/175/25

11 лютого 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у судовому засіданні: прокурор Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відомості про яке внесено 11 липня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000768,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктом 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували з приводу заявленого клопотання, та просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки ОСОБА_5 виявив бажання проходити військову службу.

До суду з`явися представник військової частини НОМЕР_1 та надав лист за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . У вказаному листі зазначено, що ОСОБА_5 звернувся до їх військової частини із проханням проходження військової служби. Наразі є можливість розміщення військовослужбовця на вакантній посаді гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти. У зв`язку із складною ситуацією з мобілізаційним ресурсом, просить суд надати можливість громадянину ОСОБА_5 вступити до лав Збройних Сил України для оборони та відбиття збройної агресії ЗС РФ.

Потерпілий ОСОБА_8 просив суд продовжити строк дії запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив суд продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, доводи захисника та обвинуваченого, прийшов до наступних висновків.

Щодо можливості зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою з метою вступити до лав Збройних Сил України суд зазначає наступне.

Кримінально процесуальним законодавство чітко визначено порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.616 КПК України у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим ч. 1ст. 616 КПК України, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, питання щодо можливості скасування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби може ставитися перед судом виключно прокурором.

Крім того, в даному випадку, зі сторони військової частини не представлені результати військо-лікарської комісії щодо ОСОБА_5 , що останній за станом здоров`я придатний до військової служби, а також що останній має військовий квиток і він дійсно буде доставлений до військової частини, враховуючи що до затримання отстанній не виявляв бажання служити.

Враховуючи вище викладене, клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу слід залишити без розгляду.

Щодо доцільності продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд на стадії судового розгляду не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до обвинувачених на стадії досудового розслідування запобіжних заходів.

Тому в контексті питання про зміну запобіжного заходу чи продовження його дії, суд оцінює як підстави, що слугували для обрання запобіжного заходу, так і їх чинність на етапі вирішення питання про його продовження, а так само оцінити обставини, на які сторона покликається в обґрунтування підстав для зміни запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

На переконання сторони обвинувачення, очікування можливого суворого покарання саме по собі є реальним мотивом та підставою переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

При оцінці ризику переховування, в контексті вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 чи його зміну, суд враховує той факт, що існування вищевказаного ризику знаходиться у взаємозв`язку з іншими факторами, зокрема відсутністю міцних соціальних зв`язків, оскільки обвинувачений не має неповнолітніх дітей або осіб з інвалідністю на своєму утриманні, а також соціальне та матеріальне становище ОСОБА_5 який офіційно не працевлаштований та немає доходів, що останній може переховуватись як у межах території України, так і покинути її шляхом перетину державного кордону на території, що не контролюється державними органами через військову агресію РФ.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, на що посилається прокурор, оскільки оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні та ОСОБА_5 неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України.

За вчинення вказаного кримінального правопорушення законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, які інкримінуються обвинуваченому, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винним у інкримінованих злочинах, обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. В той же час, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а так само й покарання, яке може бути призначено, з урахуванням особи обвинуваченого, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені під час обрання слідчим суддею запобіжного заходу ризики.

Проте під час судового розгляду встановлені обставини, які наразі вимагають застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження в порядку статті 333 КПК України.

Свідок обвинувачення, яка перебуває в дружніх відносинах з обвинуваченим надала на слідчому експерименті показання, які суттєво відрізняються від показань потерпілого, та заявила, що її змусили надати такі покази з метою притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 свою причетність до інкримінованого злочину заперечує.

Потерпілий стверджує, що саме ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_9 причетні до злочину.

З метою перевірки доводів свідка ОСОБА_10 судом скеровано її заяву про тиск з боку слідства до ДБР. В результаті кримінального провадження за заявою ОСОБА_9 , не встановлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365-2 КК України.

Свідок ОСОБА_11 ухиляється від явки до суду, а так само й від проведення призначено проведення слідчого експерименту та відтворення обстановки подій за участі обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_10 із залученням судово-медичного експерта, для визначення механізму отримання потерпілим ушкоджень та обставин викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 .

Суд зауважує, що покликання ОСОБА_5 , що останній гарантує, що не буде спілкуватись із свідком, не викликають довіри, враховуючи, що саме від результатів слідчого експерименту залежить спростування тих чи інших показань, здобутих в ході судового розгляду.

Перебування на домашньому арешті, як того вимагає обвинувачений, негативно вплине на результати слідчого експерименту, оскільки будучи на свободі, ОСОБА_5 , знаючи основного свідка, з якою перебуває в дружніх відносинах, може вплинути на її показання.

Суд частково погоджується і з доводами прокурора про те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, виходячи із характеру інкримінованого злочину, який вчинено із застосуванням насильства по відношеннгю до потерпілого та попередніх судимостей.

У цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

Суд вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і продовження раніше обраного щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяця.

Окрім того, враховуючи ту обставину, що сторона обвинувачення не вживає заходів щодо проведення слідчого експеременту, суд вважає за необхідне прожовжити запобіжний захід ОСОБА_5 на один місяць, до 12 березня 2025 року.

Щодо альтернативного заходу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Оцінюючи національне законодавство, ЄСПЛ у справі "Істоміна проти України" зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) слідчий суддя визначає розмір застави «…з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».

Відносно ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження визначено заставу, яка судом була зменшена до 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680,00 (п"ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят).

Застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. ЄСПЛ наголосив на тому, що суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

КПК України імперативно визначив межі розміру застави, яка може бути призначена в залежності від кваліфікації і тяжкості кримінального правопорушення.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

У відповідності до положень статті 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою він може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану, іншими словами, з огляду на особу обвинуваченого впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку його неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі. Проте поряд з цим особа повинна мати реальну здатність внести заставу відповідного розміру..

Зважаючи на природу злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду, відсутність ризику впливу на свідків знищення доказів, а так само й майновий стан обвинуваченого, який не має доходів, суд вважає, що розмір застави у вигляді вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 130, 131, 170-174, 314-317, 350,372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань (№3) строком до 60 (шістдесяти) днів, а саме до 12 березня 2025 року включно.

Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави у 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680,00 (п"ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень залишити без змін.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

У разі внесення застави - звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно, про що повідомити Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (головуючий суддя - ОСОБА_1 ) та Криворізьку південну окружну прокуратуру (процесуальний керівник - прокурор ОСОБА_3 ).

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Кривий Ріг), в якому він, проживає та перебуває, без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_13 , потерпілим ОСОБА_4 ,

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду у нічний час (з 21год.00хв. по 05год.00 хв), за виключенням випадків необхідності перебування в укритті під час повітряної тривоги, необхідності відвідування лікарні, аптек, придбання продуктів харчування..

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов"язків - два місяці з моменту внесення застави.

Копію даної ухвали направити до ДУ "Криворізька установа виконання покарань (№3)"- для відома та виконання, вручити захиснику, обвинуваченому, прокурору.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12 лютого 2025 року та проголошено 12 лютого 2025 року о 12 год. 25 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Миру, 24).

Суддя: ОСОБА_1