Справа № 513/1094/19
Провадження № 1-в/513/4/25
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Русавської Н.В., прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Цитко Н.С., представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Трусової Ю.В. в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Сарата заяву Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про видачу дубліката виконавчого документу у справі 513/1094/19,

У С Т А Н О В И В:

19 листопада 2024 року представник Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Трусова Юлія Володимирівна через систему "Електронний суд" звернулась до Саратського районного суду Одеської області з заявою, в якій зазначила, що 18.02.2020 Саратський районний суд Одеської області задовольнив цивільний позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення 35946 гривень 04 копійок.

25.03.2020 Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Саратському відділі державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

29.09.2022 постановою державного виконавця Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виконавчий лист було повернуто стягувачу. На день подання даної заяви Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради виконавчий лист № 513/1094/19 не отриманий. Враховуючи відсутність оригіналу виконавчого документу у стягувача, виконавчий лист є таким, що був втрачений.

Посилаючись на ці обставини, заявник просить видати дублікат виконавчого листа Саратського районного суду Одеської області у справі № 513/1049/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради виплаченої суми щомісячної адресної допомоги у розмірі 35946 гривень 04 копійок.

Представник стягувача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Трусова Юлія Володимирівна у суді заяву підтримала та просила її задовольнити.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Цитко Н.С. не заперечувала проти задоволення заяви.

Боржниця ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про розгляд справи, до суду не з`явилась.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Вироком Саратського районного суду Одеської області у справі № 513/1094/19 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України. Цивільний позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 35946 гривень 04 копійки (т. 1 а.с. 161-164).

Згідно з частиною п`ятою статті 128 КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Оскільки чинним КПК України не врегульовано питання видачі дубліката виконавчого листа, який виданий внаслідок вирішення цивільного позову під час розгляду кримінального провадження, суд вважає, що застосуванню підлягають норми ЦПК України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України"(заява N 60750/00), Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див.рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 р.).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 ст. 3 цього ж Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

05 березня 2020 року до суду надійшла заява Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про видачу виконавчого листа у справі № 513/1094/19 (т.1 а.с.170).

Листом від 25.03.2020 за вих. № 513/1094/19/1280/2020 на адресу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради направлено копію вироку та виконавчий лист (а.с.173)

З відповіді Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області вбачається, що виконавчий лист № 513/1094/19 від 25.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради боргу в сумі 35946.045, знаходився на виконанні та 27.04.2021 року був повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника. Надати копію виконавчого провадження неможливо у зв`язку з тим, що закінчився строк зберігання та виконавче провадження знищено (а.с. 18-21).

У грудні 2021 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно звернувся до виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа № 513/1094/19 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 35946,04 гривень. Постановою державного виконавця від 09.12.2021 року було відкрито виконавче провадження № 67815741. Постановою державного виконавця від 29.09.2022 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначене підтверджується Інформацією про виконавче провадження ВП № 67815741 (с.2 а.с. 68-71)

За змістом частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, надсилаються сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням. Отже належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу.

Проте докази вручення стягувачу оригіналу виконавчого листа відсутні.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України " Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За положеннями ч.5 ст. 37 цього ж Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

З урахуванням встановлення факту відсутності виконавчого листа у стягувача, з метою реалізації фундаментального принципу обов`язковості судових рішень, суд приходить до висновку про наявність підстав для видачи дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст.128 КПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про видачу дубліката виконавчого документу задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа у справі № 513/81094/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 35946 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) гривень 04 копійки.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя А. І. Бучацька