Справа № 140/1038/18
Провадження №11-кп/801/1214/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження № 000065 від 02.02.2018 за апеляційними скаргами прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 09.09.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця з/с Горківський Ленінградського району Кокчетавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирішено цивільний позов, питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції доведено, що ОСОБА_9 , 01.02.2018 близько 23:30 год, перебував у власному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, ОСОБА_9 почув сильний гавкіт його домашнього собаки породи «західносибірська лайка» та крик курей, виглянувши у вікно, останній побачив як по його подвір`ю бігає невідома тварина схожа на лисицю та ловить курей. В свою чергу, ОСОБА_9 взяв із сейфу власну мисливську гладкоствольну зброю, вийшов з будинку та направився до присадибної ділянки щоб прогнати дану тварину з метою врятування свого майна. Перебуваючи на присадибній ділянці, ОСОБА_9 побачив, як до нього біжить двоє собак, тому з метою самозахисту здійснив постріл у одну із собак, яка була найближче до нього, внаслідок чого вбив її.

В цей час, тобто 01.02.2018 близько 23:30 год. ОСОБА_7 перебував у с. Мельниківці Немирівського району Вінницької області, де з допомогою навігатора шукав своїх мисливських собак. Під час пошуку вказаних собак ОСОБА_7 зайшов на подвір`я господарства ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де виявив одну із своїх собак без ознак життя зі слідами поранення з мисливської зброї.

У подальшому, ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_9 застрелив його собаку породи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по кличці « ОСОБА_11 » (Гая), використовуючи малозначний привід, з метою помсти та самоутвердження, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, помітивши домашнього собаку останнього, породи «західносибірська лайка» по кличці «Белка-Кайра», яка була прив`язана на подвір`ї вказаного господарства, грубо порушуючи громадський порядок із застосуванням насильства, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, умисно, з хуліганських мотивів, із застосуванням вогнепальної зброї, а саме двохствольної мисливської рушниці моделі «Simson», № НОМЕР_1 , 16 калібру, здійснив один постріл по вказаній собаці ОСОБА_9 , спричинивши її смерть.

Відповідно до протоколу розтину трупа тварини від 02.02.2018, смерть собаки породи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по кличці «Белка-Кайра», належної ОСОБА_9 , настала внаслідок вогнепальних ран, що спричинили пошкодження яремної вени та внутрішнього крововиливу у грудну порожнину.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, у власному домогосподарстві, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зберігав обріз мисливської рушниці виробництва Бельгії, майстра Henry Pieper, що залишив йому ОСОБА_12 у 2003 р.н., точний час слідством не встановлено та 50 патронів калібру 5,6 мм, які у 2016 році, точний час слідством не встановлено, які залишив у його квартирі ОСОБА_13 у подальшому, 14.02.2018 на підставі ухвали слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області N?1-кс/140/110/18 від 17.02.2018, працівниками Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, проведено обшук квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_4 . У ході даного обшуку, в шафі однієї із кімнат вказаної квартири виявлено та вилучено предмет схожий на обріз мисливської рушниці майстра Henry Pieper, яку ОСОБА_7 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 54 від 21.02.2018, предмет вилучений у ОСОБА_7 є обрізом мисливської рушниці, який являється нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатною для пострілів мисливськими патронами 12 калібру. Даний обріз виготовлений саморобним способом із деталей мисливської рушниці 12 калібру, № НОМЕР_2 (колодка/стволи), виробництва Бельгії (місто Льєж), майстра Henry Pieper, шляхом укорочування стволів до залишкової довжини 417 мм та вкороченням ложа.

Також, під час вказаного обшуку у одязі, який знаходився в шафі однієї із кімнат вказаної квартири виявлено та вилучено патрони калібру 5,6 мм. у кількості 50 шт., які ОСОБА_7 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 66 від 02.03.2018, 50 патронів калібру 5,6 мм, вилучені 14.02.2018 під час проведення обшуку квартири ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , являються бойовими припасами, малокаліберними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок даного калібру.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї та за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його винуватості, просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, який засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у виді 4 років позбавлення волі. Вказує на безпідставність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що судом не в повній мірі враховано обставини справи та особу винного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок через невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, закрити кримінальне провадження щодо нього. Апелянт вважає, що вирок постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на відсутність в його діях хуліганського мотиву. Також зазначає, що набої таобріз рушниці йому не належить, що підтвердили свідки, пояснення яких суд не взяв до уваги.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив проти вимог захисту, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та вказали на безпідставність скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

При цьому відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, серед іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Згідно з вимогами ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

При цьому, відповідно до положень ст. 91, 92 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, належать винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону не у повному обсязі.

За версією органу досудового розслідування, визнаною доведеною судом першої інстанції, ОСОБА_7 вчинив хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_9 , застреливши собаку останнього.

Кримінально караним хуліганством визнається таке умисне грубе порушення громадського порядку, яке вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства і супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть бути здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

Громадський порядок визначається в юридичній літературі як зумовлена закономірностями соціального розвитку система правил та інститутів, що забезпечує упорядкованість суспільних відносин і надає їм певної організаційної форми. Хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Зазначений у ч. 1 ст. 296 КК термін «грубе порушення» є оціночною категорією. Його предметний зміст залежить від конкретних обставин вчинення винним діяння. Такими закон визначає лише дії, якими спричинено істотну шкоду громадському порядку. Грубість порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, кількості потерпілих від зазначених дій, їхнього віку, стану здоров`я, істотності порушення їхніх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Особа, яка вчиняє хуліганські дії, грубо нехтує правилами поведінки в суспільстві.

Порушення громадського порядку ще не свідчить про вчинення кримінально караного хуліганства, яке вимагає наявність ознак саме грубого порушення громадського порядку.

Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому ОСОБА_14 (очевидною як для винної особи, так і для потерпілих чи оточуючих) неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Відсутність у діях винної особи прояву явної неповаги до суспільства виключає визнання злочину хуліганством.

Обов`язковою ознакою хуліганства є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Хуліганством, яке супроводжувалося винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Кваліфікуючою ознакою хуліганства, що передбачена ч. 4 ст. 296 КК, є застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень. Таке застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета полягає у фактичному їх використанні для спричинення шкоди здоров`ю та заподіяння тілесних ушкоджень, використанні бойових властивостей вогнепальної зброї, направленні такої зброї на особу, здійсненні пострілу в сторону потерпілого, намаганні завдати ударів ножем потерпілому, киданні ножа з метою ураження потерпілого, приставлянні ножа (його колото-ріжучої частини) до тіла потерпілого. Ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Проте згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував факту спричинення ним вистрілу в собаку, його дії були викликані тим, що він побачив вбиту свою собаку та потерпілого, який висловлювався нецензурною лайкою. У зв`язку з цим він вирушив на зустріч потерпілому і вистрілив в сторону його собаки, після чого припинив свої дії.

Тобто обвинувачений надав показання, в яких фактично вказав, що кримінальне правопорушення вчинив з мотивів помсти та особистої неприязні до потерпілого через вбивство останнім його собаки, а не з мотивів явної неповаги до суспільства. Такі ж пояснення обвинувачений надав і під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, за таких обставин не можна стверджувати, що дії ОСОБА_7 носили безпричинний характер, що саме він був провокатором конфлікту, а до протиправних дій стосовно потерпілого його спонукало виключно прагнення протиставити себе суспільству, продемонструвавши зневагу до загальноприйнятних норм і правил поведінки.

Як наголосив Верховний Суд у постанові від 05.12.2019 (справа № 556/1576/17), надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Отже, висновок суду першої інстанції про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України є передчасним, а доводам обвинуваченого про відсутність у нього хуліганського мотиву не надано належної оцінки, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та прийняти рішення, яке буде відповідати вимогам закону.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 403, 405, 407, 412, 415 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 09.09.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3