Справа № 145/1284/23
Провадження №11-кп/801/522/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження: № 0000123 від 19 червня 2023 року, № 0000158 від 11 серпня 2023 року, № 0000658 від 24 жовтня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Могилівка Жмеринського району Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

21 березня 2023 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

21 вересня 2023 року Тиврівським районним судом Вінницької області скасовано звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року, та направлено для відбування призначеного покарання за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

22 лютого 2024 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

17 жовтня 2024 року Вінницьким апеляційним судом за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання за:

ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн;

ч. 4 ст. 358 КК України у виді 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за вироком Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року та за цим вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Ухвалено початок відбування строку покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано ОСОБА_7 покарання, відбуте за вироком Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Судом установлено, що 18 червня 2023 року приблизно о 22:00 год ОСОБА_7 , перебуваючи біля під`їзду житлового будинку № 5 по вул. Б. Хмельницького у м. Гнівань Вінницького району Вінницької області, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою викрадення чужого майна, помітивши належний ОСОБА_10 велосипед торгової марки «Hammer», моделі «Excellent S100 26» чорно-сірого кольору, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до указаного велосипеда та таємно викрала його, чим спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4 530 грн.

29 липня 2023 року приблизно о 23:00 год ОСОБА_7 , перебуваючи біля під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшла на перший поверх під`їзду указаного будинку та таємно викрала належний ОСОБА_11 велосипед марки «CrossBike», моделі «Storm» в рамі червоного кольору, чим спричинила останній матеріальну шкоду на суму 4 327,70 грн.

Крім того, наприкінці вересня 2023 року ОСОБА_7 , з метою ухилення від відбування покарання призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року, за адресою свого проживання знайшла три чистих аркуші паперу з відтисками прямокутного штампа «Україна Жмеринський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги Амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Могилівка Жмеринський район Вінницька область тел. 3-05-38 № « » __ 20__р.» та відтисками печаток «КУ Жмеринського районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги с. Могилівка Амбулаторії загальної практики сімейної медицини для листків непрацездатності довідок і рецептів» лікаря ОСОБА_12 , та власноруч частково підробила довідки із вигаданими нею номерами 2874, 2875, 2876 від 27 вересня 2023 року з завідомо неправдивими відомостями про її перебування та перебування сина ОСОБА_13 на лікуванні з метою подальшого подання цих довідок разом з апеляційною скаргою до Вінницького апеляційного суду для уникнення кримінальної відповідальності.

28 вересня 2023 року о 12:03 год ОСОБА_7 , перебуваючи в Тиврівському районному суді Вінницької області, розташованому за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Тиврівська ТГ, смт Тиврів, вул. Шевченка, буд. 3, маючи умисел на використання завідомо підробленого офіційного документа, з метою уникнення кримінальної відповідальності, попередньо власноруч частково підробивши довідки з вигаданими номерами 2874, 2875, 2876, видані нібито 27 вересня 2023 року лікарем Могилівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КУ «Жмеринський районний медичний центр первинної медикосанітарної допомоги» ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , подала указані завідомо підроблені нею довідки до канцелярії суду, як додатки до апеляційної скарги на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікував за:

ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно та в умовах воєнного стану;

ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення офіційного документа, який видається установою і який звільняє від обов`язків з метою його використання;

ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року змінити в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Просить призначити більш м`яке покарання та зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

місцевий суд не у повній мірі урахував загальні підстави призначення покарання, унаслідок чого призначив надто суворе покарання;

суд не у повній мірі урахував обставини, що пом`якшують її покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність претензій матеріального та морального характеру, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 просить змінити вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року в частині початку строку відбування покарання та у частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить виключити з резолютивної частини вироку вказівку про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня набрання вироком законної сили. Указати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 20 лютого 2025 року. Доповнити резолютивну частину вироку після слів за «за ч. 1 ст. 358 КК України-» словами «штраф у розмірі» та після слів «за ч. 4 ст. 358 КК України-» словами «штраф у розмірі». У решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

вирок суду є незаконним через недотримання судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 70 КК України;

строк з 26 грудня 2023 року по день ухвалення оскаржуваного вироку (20 лютого 2025 року) є відбутою частиною покарання ОСОБА_7 за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року, тому початок строку відбування покарання за цим вироком потрібно рахувати з дня його ухвалення, а не з дня набрання ним законної сили;

місцевим судом не визначено вид покарання, призначений обвинуваченій за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченої з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити та не заперечили проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, оскільки такі зміни вироку не погіршують становище обвинуваченої.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, указав, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання є законним і обґрунтованим.

Інші учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційних скарг в судове засідання не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченої змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості (є явно несправедливим) апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особа зобов`язана перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані з застосуванням до неї покарання. При цьому, держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

Згідно з ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною другою статті 8 КПК України встановлено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та «Фрізан проти росії» (рішення від 24 березня2005 року) указав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти росії» (рішення від 15 жовтня 2008 року) ЄСПЛ установив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.

Отже, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 роз`яснено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між законними альтернативами та діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, ураховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі 756/4830/17-к зроблено висновок, що:

«термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання».

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання приписів указаної норми кримінального закону та положень судової практики, урахував: характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, одні з яких (ч. 4 ст. 185 КК України) відповідно до ст. 12 є тяжкими злочинами, характеристику особи обвинуваченої, яка раніше судима за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей; обставини, що пом`якшують покарання визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій потерпілих та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

З урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення та даних про особу винної, рішення місцевого суду про призначення мінімального покарання у виді п`яти років позбавлення волі за більш тяжким кримінальним правопорушенням (ч. 4 ст. 185 КК України) слід вважати правильним.

Також судом вірно призначене остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

На переконання апеляційного суду вид та розмір призначеного покарання є таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, буде необхідним та достатнім для мети його призначення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та зміни вироку суду в частині призначеного покарання з підстав наведених у ній.

Доводи апеляційної скарги прокурора з доповненнями в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що 17 жовтня 2024 року ОСОБА_7 засуджена вироком Вінницького апеляційного суду за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалюючи оскаржуваний щодо ОСОБА_7 вирок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зарахування у строк відбування покарання відбутої частини покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року, однак не звернув увагу на те, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_7 не застосовувався, тому вона продовжувала відбувати покарання за попереднім вироком до дня ухвалення оскаржуваного вироку Тиврівського районного суду Вінницької області.

Відтак початок строку відбування покарання ОСОБА_7 за цим вироком повинен рахуватись з дня його ухвалення, а не з дня набрання вироком законної сили, що неправильно зроблено Тиврівським районним судом Вінницької області при ухваленні вироку.

Крім того, ч. 1 ст. 51 КК України визначено, що до осіб визнаних винними у вчинені кримінального правопорушення, судом може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Відповідно до ст. 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкцією ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України передбачене покарання у виді штрафу.

Розмір штрафу визначається судом в межах від тридцяти до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу.

Водночас, суд першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного вироку визнавши обвинувачену ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України визначив розмір покарання та не указав його вид «штраф», тобто не застосував визначений ст. 51 КК України вид покарання.

Отже, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку в апеляційному порядку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу з доповненнями прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та початку строку відбування покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України змінити в частині призначення покарання та початку строку відбування покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_7 вважати засудженою:

за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн;

за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 20 лютого 2025 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4