Справа № 129/2431/23
Провадження №11-кп/801/283/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

із секретарем ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали судової справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.12.2024 про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив:

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 лютого 2025 року включно.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який у разі визнання винним передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або ж довічного позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 є військовослужбовцем.

Суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що є недостатніми для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали суду.

Вимоги мотивує тим, що судом н6е взято до уваги, що він потребує лікування, про що свідчать медичні висновки, наявні у матеріалах провадження. Жоден ризик. Вказаний у клопотанні прокурором, не знаходить свого підтвердження. Всі ризики базуються на припущеннях.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового засідання; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що слід поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст.ст.184,199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, за яке у разі визнання винним передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або ж довічного позбавлення волі;

- існують ризики, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається обвинувачений у своїй скарзі, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Наявність хвороб колегія суддів враховує, проте не вважає ці обставини визначальними та непереконливими, оскільки вони не свідчать про те, що для обвинуваченого буде стримуючими факторами та здатними вплинути на його процесуальну поведінку чи зменшити встановлені ризики. Крім того, у матеріали провадження не містять інформації, що обвинувачений ОСОБА_7 не може утримуватись в СІЗО.

З урахуванням викладеного,суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого самі по собі не можуть бути підставою для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.12.2024, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 задоволено та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 лютого 2025 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3