У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7159/22

№ 1-в/183/463/24

24 грудня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , засудженої 04 листопада 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень,

в с т а н о в и в:

17.12.2024 року на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , яке мотивоване тим, що Вирок набрав законної сили 06.12.2022 року. Копія вироку та розпорядження суду відносно засудженої ОСОБА_5 отримано та прийнято до виконання 19.12.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

ОСОБА_5 19.12.2022 року на адреси, вказані у вироку суду як місце реєстрації та місце проживання, направлені повідомлення про необхідність сплати штрафу у місячний строк після набрання вироком законної сили та надання до Новомосковського районного відділу квитанції про його сплату, за якими ОСОБА_5 до відділу не прибула та про сплату штрафу не повідомила.

Станом на 06.01.2023 року Новомосковський районний відділ не отримав від засудженої документ про сплату штрафу. У зв`язку з чим працівниками органу пробації здійснений виїзд за адресою місця проживання засудженої, з метою встановлення причин не сплати штрафу. Під час виїзду встановлено, що ОСОБА_5 не проживає за адресою вказаною у вироку суду. Цього ж дня здійснено виїзд за адресою місця реєстрації ОСОБА_5 , ознайомлено засуджену з вироком Новомосковського міськрайонного суду, роз`яснено про необхідність сплатити штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. та надання підтверджувального документа про сплату штрафу. ОСОБА_5 звернулась до уповноваженого органу з питань пробації з проханням направити матеріали до суду для вирішення питання про розстрочку несплаченої суми штрафу.

Керуючись вимогами ч. З ст. 26 КВК України, органом пробації 06.01.2023 року до Новомосковського міськрайонного суду надіслано подання відносно ОСОБА_5 для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 28.03.2023 року подання органу пробації задовольнили та розстрочили виплату невиплаченої суми штрафу у розмірі 17000 гривень строком на 10 місяців, з щомісячними платежами по 1700 грн.

24.05.2023 року працівниками Новомосковського районного відділу ОСОБА_5 було ознайомлено з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 28.03.2023 року та роз`яснено про необхідність сплачувати щомісячні платежі в розмірі 1700 грн. Цього ж дня засуджена ОСОБА_5 надала до Новомосковського районного відділу квитанцію про сплату штрафу в розмірі 3400 грн.

У подальшому ОСОБА_5 до органу пробації не з`являлася, в телефонному режимі повідомляла працівників Новомосковського районного відділу про несплату чергового платежу у зв`язку з відсутністю коштів (доповідні записки працівників Новомосковського районного відділу від 16.06.2023 р, 28.06.2023 р., 11.07.2023 р., 20.07.2023 р., 31.07.2023 р.).

У зв`язку з несплатою ОСОБА_5 щомісячних платежів в розмірі 1700 грн. Новомосковським районним відділом 01.08.2023 року до Новомосковського міськрайонного суду надіслано подання для вирішення питання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 04.09.2023 року у задоволені подання органу пробації відмовлено.

25.09.2023 та 05.10.2023 року Новомосковським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 за місцем проживання надіслано повідомлення про виклик до органу з питань пробації, з метою з`ясування факту сплати чергового платежу та пред`явлення підтверджувального документа про сплату відповідної частини штрафу, однак за викликами засуджена не з`явилась та на телефонні дзвінки не відповідала.

17.10.2023 року працівниками Новомосковського районного відділу здійснено виїзд до засудженої за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення факту сплати штрафу. В ході виїзду було встановлено, що ОСОБА_5 за вище вказаною адресою не проживає.

17.10.2023 року до Новомосковського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області надіслано подання про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі та матеріли відносно засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України. 29.12.2023 року до Новомосковського районного відділу надійшло повідомлення із Новомосковського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю об`єктивної сторони складу злочину та постанова про закриття кримінального провадження.

13.02.2024, 01.04.2024, 05.07.2024, 01.10.2024 року Новомосковським районним відділом отримано відповіді на запити із Державної податкової служби, скеровані через єРЗО, в яких зазначено про відсутність джерел доходів у засудженої ОСОБА_5 .

Згідно повідомлення Новомосковського міськрайонного суду ВІД 27.02.2024 року відносно ОСОБА_6 відсутня інформація про добровільну сплату штрафу.

01.03.2024 року до Новомосковського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області надіслано подання про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі та матеріли відносно засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України.

25.06.2024 року ОСОБА_5 з`явилася до Новомосковського районного відділу та повідомила про зміну місця свого проживання, надала пояснення, що у зв`язку з відсутністю джерел доходу не мала змоги сплачувати щомісячні платежі. Засудженій повторно роз`яснені правові наслідки за ухилення від виконання покарання у вигляді штрафу, що підтверджено письмовим поясненням та повторно надано реквізити для сплати штрафу.

20.08.2024 року засуджена сплатила частину штрафу в розмірі 1500 грн.

13.12.2024 року до Новомосковського районного відділу надійшло повідомлення із Новомосковського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України рсоба звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не виконано у строк 2 роки, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно зі ст. 152 КВК України «Підстави звільнення від відбування покарання», однією з підстав звільнення від відбуття покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-324 кс 15 висловився про те, що правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу. З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом - судом. Адже відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно. (Постанова ВС України від 24 грудня 2015 року № 5-324 кс 15).

Станом на 13.12.2024 року засуджена частково сплатила штраф у сумі 4900 грн., несплачена сума штрафу складає 12100 грн.

Згідно з інформацією, наданою Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП України в Дніпропетровській області від 10.12.2024 року, ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у період з листопада 2022 року по грудень 2024 року не притягувалась.

Разом з тим, згідно отриманої відповіді від 10.12.2024 року на запит із Державної податкової служби, скерованого через ЄРЗО, встановлено, що засуджена не працевлаштована та заробітну плату не отримує.

Вищевикладене свідчить, що правові перешкоди для звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі частини 1 ст. 80 КК України, відсутні.

У зв`язку з вищевикладеним начальник Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області просив вирішити питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Представник Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області в судовому засіданні підтримала подання, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, в ньому викладеними.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Засуджена в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час і місце розгляду подання, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши подання, дійшов такого висновку.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень.

Вирок набрав чинності у встановленому законом порядку.

Згідно статті 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Штраф, відповідно ст. 53 КК України, є менш суворим видом покарання ніж обмеження волі.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Згідно частини 3 статті 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Як зазначено вище, Вироком Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 04.11.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень.

Вирок відносноОСОБА_5 набрав законної сили 06.12.2022 року.

Таким чином, відповідно до положень ст. 80 КК України строк давності виконання обвинувального вироку закінчився 06.12.2024 року.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходить з наступного.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України, є злочином.

Відомостей щодо притягненняОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять та суду не надані.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Тобто факт невиконання засудженою покарання у виді штрафу (його несплата у встановлений законом термін) сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 5-324кс15 від 24.12.2015 року.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про умисне ухилення засудженоюОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вчиненняОСОБА_5 нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого, то такі дані у суду відсутні.

Відтак, враховуючи вищевказані обставини, а саме те, щострок давності виконання обвинувального вироку закінчився, до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 не притягалась, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що наявні підстави для звільнення засудженої від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, ст.ст. 152,165,166 КВК України, суд,

у х в а л и в:

Подання начальника Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2022 звільнити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1