Справа № 173/839/17
Провадження № 1-о/201/1/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року у кримінальній справі № 1-73/04 відносно ОСОБА_5 за нововиявленими обставинам, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7 .

Історія розгляду клопотання

1. 03.05.2017 ОСОБА_5 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року у кримінальній справі № 1-73/04 (далі по тексту всі заяви ОСОБА_5 щодо перегляду вироку зазначені для зручності як «Заява») (т. 4 а.с. 1)

2. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.05.2017 (т. 4 а.с. 33) Заяву ОСОБА_5 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

3. 29.06.2017 на адресу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла Заява ОСОБА_5 про виправлення недоліків вказаних в ухвалі суду.

4. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2017 заяву ОСОБА_5 повернуто заявникові з тих підстав, що обставини на які посилається ОСОБА_5 досліджені судом при розгляді кримінального провадження, належним чином оцінені і, очевидно, не являються нововиявленими. (т. 4 а.с. 68)

5. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 скасовано ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, призначивши новий розгляд заяви ОСОБА_5 (т. 4 а.с. 152).

6. Ухвалою судді Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018 відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_5 і призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні (т. 4 а.с. 174). Далі, ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами залишено без задоволення. (т. 4 а.с. 226).

7. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2018 скасовано ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т. 5 а.с. 52).

8. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2018 (т. 5 а.с. 73) заяву ОСОБА_5 залишено без руху.

9. ОСОБА_5 подано заяву з уточненими даними.

10. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2018 (т. 5 а.с. 142) заяву ОСОБА_5 повернуто заявнику в зв`язку з тим, що останнім в своїй заяві не наведено жодних нововиявлених обставин.

11. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.03.2019 скасовано ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т. 5 а.с. 218).

12. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019 заяву ОСОБА_5 знову залишено без руху.

13. На виконання вказаної ухвали ОСОБА_5 та його захисник подали уточнені заяви. (т. 5 а.с. 240, 245).

14. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 (т. 5 а.с. 172) заяву ОСОБА_5 повернуто заявнику в зв`язку з тим, що останнім в своїй заяві не наведено жодних нововиявлених обставин.

15. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2019 скасовано ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т. 6 а.с. 6).

16. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2019 відкрито провадження про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

17. ОСОБА_5 15.10.2020 подав уточнену заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. (т. 6 а.с. 124)

Суть заяв про перегляд вироку за нововиявленими обставинами і доводи заявника

18. В своїй першій заяві (т. 4 а.с. 1 ) ОСОБА_5 посилався на те, що вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2004 р. його було визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 та п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказаний вирок він вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню так як під час судового розгляду судом не вірно дано оцінку доказам дослідженим в судовому засіданні, а сам вирок побудовано на його визнавальних показах, які були надані під примусом.

Суд при розгляді справи, не звернув уваги що засуджений був тверезий і вказав, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, хоча це не підтверджується жодним доказом дослідженним судом і не підтверджується показаннями свідків, які характеризували його з позитивного боку.

Також суд не дав оцінку тому, що між ним та потерпілими склались тривалі неприязні відносини через протиправну поведінку останніх. Так, потерпілі неодноразово крали його майно, спускали своїх собак на його песика, а також на його малолітню дитину внаслідок чого остання пережила стрес.

Суд не звернув увагу, що обвинуваченого було затримано на наступний день після події і протягом першого місяця йому не давали можливості побачитись з захисником та проводили з ним слідчі дії фактично без захисника, чим було грубо порушено його право на захист.

Також в своїй заяві засуджений описав події які мали місце та які не відповідають тим подіям, які встановив суд апеляційної інстанції. Так, в той вечір, будучи схвильованим нападом собак потерпілих на його песика, з метою відігнати собак, він схопив металеву палицю, яку орган досудового слідства визначив як штик, відігнав собак і пішов до потерпілих. Двері йому відчинила ОСОБА_8 і на його зауваження щодо собак облаяла його, в цей час з дверей вийшов ОСОБА_9 , який накинувся на шию обвинуваченого і потерпілі повалили його на підлогу. Він відбивався як міг і коли відчув, що натиск ослаб, вирвався і пішов додому, де виявив одяг в крові. Вважає, що діяв в умовах захисту, на що суд при першому розгляді справи уваги не звернув.

За результатами розгляду заяви просив відкрити провадження за нововиявленими обставинами, надати оцінку показанням свідків, врахувати його характеристику та змінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

19. В своїй другій заві поданій на виконання ухвали судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.05.2017 (т. 4 а.с. 25) ОСОБА_5 додав, що ним було скоєно не два злочини, а лише один так як, хоча вбивство було і двох осіб, однак ці дії були нерозривні у часі та охоплювались єдиним умислом, а отже кваліфікація його дій не вірна.

Злочин було вчинено у стані сильного почуття образи, викликаного протиправною поведінкою потерпілих, а тому його дії мають бути кваліфіковані за ст. 116 КК України.

Судом не враховано пом`якшуючих покарання обставин, як то щире каяття, позитивна характеристика, протиправні дії потерпілих та їх негативна характеристика.

За результатами розгляду заяви просив відкрити провадження за нововиявленими обставинами, здійснити ті ж дії, про які він прохав в попередній заяві та додатково призначити експертизи, доручити проведення певних слідчих дій, правильно кваліфікувати його дії за ст. 116 або за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України або звільнити його від кримінальної відповідальності.

20. В тертій заяві (т. 5 а.с. 149) заявник повторив свої доводи та додав, що суд невірно вказав характеристику обвинуваченого, так як матеріалами справи підтверджено, що він має середню спеціальну освіту, а не середню та все життя працював, а не був безробітним, а також суд взяв до уваги негативну побутову характеристику, однак не звернув уваги, що ця характеристика була надана головою сільради, який негативно відносився до обвинуваченого.

21. В четвертій заяві (т. 6 а.с. 124) засуджений посилався на те, що під час досудового слідства було порушено право на захист, так як захисники ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не мали права приймати участь в досудовому слідстві і в ході судового розгляду, а тому де-юре, він був позбавлений права на захист, що призвело до незаконності всіх процесуальних дій та до несправедливості судового розгляду.

22. В своїй п`ятій заяві (т. 6 а.с. 141) ОСОБА_5 посилався на те, що вирок апеляційного суду ухвалено при розгляді постанови прокурора про зміну обвинувачення, яка була вручена обвинуваченому без його захисника, а тому вважається незаконною і не допустимою постановою, яку суд не мав права брати до уваги. Відсутність захисника засуджений доводить висновкам про те, що ОСОБА_11 не мав права бути захисником.

23. Захисник ОСОБА_7 подала окрему заяву (т. 6 а.с. 182) в якій посилається на порушення права на захист засудженого під час досудового слідства, що не було відомо суду під час судового розгляду, а тому це є нововиявленими обставинами, які можуть суттєво вплинути на допустимість доказів і, відповідно, правильність висновків суду.

Так, в обґрунтування обвинувального вироку судом покладено показання ОСОБА_5 , допитаного в якості підозрюваного 13 лютого 2004 р., показання ОСОБА_5 допитаного в якості обвинуваченого 13 лютого 2004 р., протокол відтворення обставин події за участю ОСОБА_5 13 лютого 2004 р., а також свідчення ОСОБА_5 в ході його допиту одночасно зі свідками ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Однак, суд не звернув увагу, що в ході цих слідчих дій був відсутній захисник, що є непоправним порушенням права на захист обвинуваченого і тягне за собою однозначне визнання цих доказів недопустимими.

Крім того, захисник звернув увагу, що прокурор одночасно складав протокол затримання і проводив слідчий експеримент з дружиною обвинуваченого, що ставить під сумнів дійсність цих дій про що суду не було відомо під час ухвалення вироку.

Також адвокат звернула увагу, що захисник ОСОБА_11 хоча і поставив свій підпис 14.05.2004 в ході надання ОСОБА_5 висновків експертиз на ознайомлення, а також хоча і знайомився з матеріалами справи протягом трьох днів 09, 10 та 11 липня 2004 року в умовах СІЗО, однак згідно довідки ДУ «Роменська виправна колонія № 56» в матеріалах особової справи ОСОБА_5 є данні лише про побачення захисника з обвинуваченим в умовах СІЗО 13.05.2004, що ставить під сумнів реальну участь захисника в перелічених вище діях.

24. В своєму останньому клопотанні від 9 січня 2025 р. засуджений просив на підставі ч. 5 ст. 82 КК України замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування цього клопотання засуджений посилався на те що ним відбуто вже фактично 20 років і тому він має право на розгляд такого клопотання.

Звернув увагу, що повторне притягнення до кримінальної відповідальності за один і той же злочин категорично заборонено як міжнародними нормами так і законодавством України, а тому перегляд вироку за нововиявленими обставинами буде неправильним, так як це буде повторне притягнення до кримінальної відповідальності.

Просив врахувати що відповідно до вимог Закону України від 26 листопада 2015р. він має право на перерахунок строку тримання під вартою під час досудового слідства, судового розгляду, а також перегляду вироку за нововиявленими обставинами із розрахунки один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, а тому просив строк його тримання під вартою в період з 10 лютого 2004р. до 7 грудня 2004р. та в період з 3 травня 2017р. до 13 листопада 2024 року перерахувати із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

25. Також в своїх заявах засуджений просив викликати для допиту ряд свідків, виклик яких не призвів до результату, так як встановити місцезнаходження свідків в ході судового розгляду не вдалось, а тому їх допит не було здійснено.

26. В заві від 12.12.2018 ( т. 5 а.с. 149) засуджений просив призначити судову психологічну експертизу на вирішення якої поставити питання наявності у засудженого на момент скоєння злочину почуття образи та гніву, викликаних протиправною поведінкою потерпілих.

Досліджені судом докази

27. Перед описом досліджених судом доказів, суд нагадує, що суд при перегляді вироку дотримується принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України) згідно якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, а тому судом досліджено виключно ті докази на які посилались сторони у своїх заявах та окремих клопотаннях, а саме.

28. Заява ОСОБА_5 про явку з повинною (т. 1 а.с. 99) в якій останній описує події вбивства потерпілих, а саме, що він прийшов до потерпілих за пляшкою самогону в борг, на що потерпіла ОСОБА_8 почала його ображати і він наніс їй декілька ударів штик ножем, який приніс з собою для захисту від собак. Після чого на нього накинувся потерпілий ОСОБА_14 і він з метою захисту наніс йому один удар штик ножем.

29. Протокол затримання ОСОБА_5 складений слідчим Бірюліним 13.02.2004 о 14:20 годин (т. 1 а.с. 102)

30. Протокол ознайомлення ОСОБА_5 з правом на захист датований 13.02.2004 року. (т. 1 а.с. 106).

31. Договір із захисником ОСОБА_15 і ордер захисника від 13.02.2004 (т. 1 а.с. 108, 109).

32. Постанова слідчого від 13.02.2004 про допуск до участі у справі в якості захисника, за заявою засудженого, адвоката ОСОБА_10 (т. 1 а..с. 110)

33. Протокол допиту ОСОБА_5 в якості підозрюваного без участі захисника. (т. 1 а.с. 111-115) в ході якого ОСОБА_5 дав визнавальні покази.

34. Протокол очної ставки між засудженим ОСОБА_5 і свідком ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 129) проведений без участі захисника.

35. Протокол відтворення обстановки і обставин події зі свідком ОСОБА_5 проведений слідчим ОСОБА_17 13.02.2004 в період з 14:20 годин по 15:00 годин в м. Верхньодніпровськ (т. 1 а.с. 132).

36. Висновок експерта № 188 від 16.02.2004 (т. 2 а.с. 29), яким встановлено наявність у ОСОБА_5 садна на шиї.

37. Ордер захисника ОСОБА_11 від 2004 року (т. 3 а.с. 4).

38. Постанова слідчого від 05.05.2004 про допуск до участі у справі в якості захисника, за заявою засудженого, адвоката ОСОБА_11 (т. 3 а..с. 5).

39. Чотири протоколи про оголошення обвинуваченому про призначення і проведення експертизи від 14.05.2004 і п?ятнадцять протоколів пред`явлення матеріалів експертизи від 14.05.2004 згідно яких оголошення і пред`явлення відбулось за участі захисника Лобода в приміщенні СІЗО. (т. 2 а.с. 3, 13, 16, 26, 28, 30, 38, 46, 49, 63, 69, 78, 87, 103, 112, 121, 129, 131, 135)

40. Протокол пред?явлення обвинуваченому і його захисникові матеріалів справи (т. 3 а.с. 52) згідно якого обвинувачений і захисник ОСОБА_11 в період з 09.06.2004 по 11.06.2004 в умовах СІЗО знайомились з матеріалами справи

41. Згідно довідки ДУ «Роменська виправна колонія № 56» адвокату ОСОБА_11 надавалось побачення з ОСОБА_5 лише 13.05.2004. (т. 6 а.с. 190)

42. Окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області відреаговано на факт затримання ОСОБА_5 10.02.2004 і незабезпечення оформлення протоколу затримання до 13.02.2004. (т. 3 а.с. 197)

43. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона колишня дружина засудженого. Вони проживали в с. Ганнівка, орендуючи житло, а незадовго до подій придбали будинок АДРЕСА_1 , де проживали разом з їх малолітньою донькою. Засуджений працював і він нормальний спосіб життя. Поряд з ними жили потерпілі ОСОБА_19 , які негативно характеризувались, мали неодноразові приводи до поліції, крали кабель та овочі з домоволодіння засудженого, торгували самогоном і часто зловживали ним. У потерпілих було дві великі собаки, які вільно бігали і лякали їх малолітню доньку. Між потерпілими і засудженим на фоні поведінки потерпілих склались негативні відносини і ОСОБА_5 ніколи до них не ходив. В той вечір вони були вдома і ОСОБА_5 був тверезий. Вони почули як заскавчав їх собака і ОСОБА_5 вийшов на подвір`я, де побачив, що сусідські вівчарки напали на їх собаку. Засуджений вийшов у двір та повернувся через деякий час і розповів, що з потерпілими відбулась сварка через собаку і вони побились.

Встановлені факти

44. 03.08.2004 колегія судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалила вирок, яким визнала ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 та із застосуванням правил передбачених ч. 1 ст. 70 КК України призначила покарання у виді довічного позбавлення волі. (т. 3 а.с. 173).

В своєму вироку суд встановив, що 9 лютого 2004 р. близько 18:00 години обвинувачений, знаходячись в домоволодінні за місцем проживання потерпілих, на фоні особистих неприязних відносин, відчуття помсти, використовуючи надумані підстави, наніс потерпілий ОСОБА_20 не менше чотирьох ударів в область грудної клітини штиком і від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла. Приблизно через 10 хвилин, в тому ж місці, обвинувачений наніс не менше двох ударів в області грудної клітини потерпілому ОСОБА_21 , а також не менш як 5 6 ударів кулаками ногами в різні частини тіла внаслідок чого той отримав тілесні ушкодження від яких помер.

Згідно вказаного вироку обвинувачений спочатку свою вину не визнавав і дав показання згідно яких, коли він прийшов до домоволодіння потерпілих, то двері веранди відчинились і потерпіла ОСОБА_20 сказала «він мене вбив», після чого обвинувачений побачив потерпілого ОСОБА_21 зі штик ножем і почав з ним битись внаслідок чого потерпілий отримав поранення ножем. Обвинувачений злякавшись забрав штик ніж і пішов звідти. Проте в кінці судового слідства обвинувачений вину визнав і дав такі ж показання як ним були дані на досудовому слідстві.

Також зі вказаного вироку видно, що суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 не лише на його показаннях, а й на показаннях свідків, в тому числі його дружини, згідно яких в той день обвинувачений вживав алкогольні напої і ввечері, без пояснення причин дружині, пішов до домоволодіння потерпілих, звідки повернувся через деякий час зі слідами крові на одязі. Також свідки пояснювали що ОСОБА_5 розповідав їм про те що вчинив вбивство потерпілих.

В цьому вироку видно, що суду було відомо про протиправну поведінку потерпілих відносно обвинуваченого зі слів його дружини, а також доньки потерпілої ОСОБА_20 .

Також суд оцінюючи надані йому докази, встановив, що ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння та злочин вчинив на ґрунті пияцтва.

Одночасно суд встановив відсутність щирого каяття обвинуваченого.

Додатково суд перевірив доводи обвинуваченого про застосування до нього насильства з боку правоохоронних органів і дав вичерпні відповіді на всі поставлені перед судом питання, не знайшовши підстав стверджувати що відносно ОСОБА_5 дійсно застосовувалось насильства. (т. 3 а.с. 185).

45. Також в цей день судом була постановлена окрема ухвала, якою звернуто увагу прокурора на незаконність затримання та тримання під вартою ОСОБА_5 з 10.02.2004 по 13.02.2004.

46. 07.12.2004 колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України залишила без змін вирок.

В ході перегляду вироку Верховний Суд України дав оцінку доводам засудженого про те, що при призначенні покарання не були враховані обставини які пом`якшують покарання, тому, що право на захист засудженого не було порушено, а також тому, що доводи засудженого про застосування недозволених методів досудового слідства не знайшли свого підтвердження.

Додатково слід відмітити, що в своїй касаційній скарзі засуджений стверджував, що він вчинив вбивство обох потерпілих, обороняючись від їх нападу. (т. 3 а.с. 241).

Висновки суду.

47. Частина 2 ст. 459 КПК України до нововиявлених обставин відносить: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Тобто, нововиявлені обставини це викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які: 1) об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи; 2) не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

За змістом ст.ст. 459, 467 КПК України перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути. (ОП ККС ВС https://reyestr.court.gov.ua/Review/85582389 справа № 496/4533/17 від 04.11.2019).

48. Як видно із заяв засудженого та його захисників їх доводи стосується двох підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, а саме:

- завідомо неправдиві показання обвинуваченого на яких ґрунтується вирок (п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України);

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути. (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України).

49. Обґрунтовуючи першу підставу засуджений та його захисник посилаються на те, що обвинувачений давав неправдиві свідчення під час досудового слідства під примусом, а також на те, що він давав неправдиві свідчення в судовому засіданні під впливом обману з боку захисника та прокурора.

Суд вважає, що вказані доводи засудженого не можна вважати нововиявленими обставинами, оскільки під час досудового слідства і судового розгляду обвинувачений систематично змінював свої показання: спочатку він визнавав вину, потім визнавав вину частково, потім вину не визнавав, а в кінці судового розгляду вину визнав і розкаявся у скоєному.

Цим показанням була дана оцінка судом при розгляді кримінальної справи і як видно з вироку він не ґрунтується на показаннях обвинуваченого, а обґрунтований сукупністю доказів, зокрема і показаннями рідних та близьких обвинуваченого, які підтвердили події того вечора.

Отже, з огляду на те, що на показаннях обвинуваченого вирок не ґрунтується, то його нові показання не можуть бути підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами згідно п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, яка вимагає саме щоб вирок був обґрунтований показаннями обвинуваченого.

Якби суд застосував інший підхід і переглядав вирок виключно на підставі зміни показань обвинуваченого, то жоден вирок не міг би залишатись незмінним з огляду на безмежні можливості зміни показань обвинуваченим, який очевидно зацікавлений в перегляді вироку. Таки перегляд порушував би принцип юридичної визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким у разі остаточного визначення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. («Михайлюк і Петров проти України», «Брумареску проти Румунії»).

В той же час слід звернути увагу, що показання засудженого на підставі яких він просить переглянути вирок не заслуговують на довіру, так як під час досудового слідства та судового розгляду обвинувачений декілька разів змінював показання, однак жодного разу версія щодо нападу в той вечір собак потерпілих на собаку засудженого не звучала, вона вперше з`явилась в заяві засудженого про перегляд рішення за нововиявленими обставинами через 15 років після засудження останнього.

Більш того, дружина обвинуваченого під час судового розгляду в 2004 році не давала показання про ці обставини, однак дала їх в судовому засіданні під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами, що свідчить про намагання допомогти засудженому домогтись перегляду вироку.

50. Обґрунтовуючи другу підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України) засуджений та його захисник посилаються на те, що:

- суду не було відомо про те, що обвинувачений не перебував у стані сп`яніння під час подій 09.02.2004;

- суду не було відомо про негативні відносини з потерпілими, які спричинили конфлікт 09.02.2004;

- суд взяв до уваги негативні характеристики обвинуваченого, однак не взяв до уваги позитивні характеристики;

- суд не взяв до уваги той факт, що засуджений був затриманий 10.02.2004 і не мав доступу до захисника протягом майже місця.

Суд вважає, що ці обставини не є нововиявленими обставинами, так як були достеменно відомі як учасникам кримінального провадження, так і суду, оскільки з цих підстав допитувався обвинувачений, свідки, досліджувались письмові докази і суд при ухваленні вироку беззаперечно встановив, що обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння, що між ним та потерпілим були неприязні відносини, а також дав оцінку характеризуючим обвинуваченого матеріалам. Сам текст вироку підтверджує, що ці обставини були відомі суду і були судом оцінені, а тому вони не можуть вважатись нововиявленими за критерієм невідомості суду під час судового розгляду.

Доводи про те, що суду було невідомо про незаконність затримання засудженого спростовуються окремою ухвалою суду, якою звернуто увагу прокурора про незаконність затримання в період з 10.02.2004 по 13.02.2004, а доводи про не допуск захисника спростовуються процесуальними документами, дослідженими як судом при розгляді справи так і під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами, які підтверджують, що захисник ОСОБА_10 був допущений до участі у справі на підставі постанови слідчого від 13.02.2004 .

51. Також, обґрунтовуючи другу підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України) засуджений та його захисник посилаються на те, що дії засудженого невірно кваліфіковані, так як ним було скоєно не два злочини, а лише один оскільки вбивство двох осіб було нерозривне у часі та охоплювались єдиним умислом, а сам злочин було вчинено у стані сильного почуття образи, викликаного протиправною поведінкою потерпілих, а тому його дії мають бути кваліфіковані за ст. 116 КК України.

Ці обставини взагалі не передбачені КПК України як нововиявлені, а тому не можуть бути оцінені судом під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами. Такі доводи мають розглядатись судом при ухвалені вироку чи при його перегляді судом вищої інстанції в порядку оскарження, однак як видно з тексту вироку суду апеляційної інстанції та ухвали Верховного суду України такі доводи в судовому засіданні не заявлялись.

52. Також, обґрунтовуючи другу підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України) засуджений та його захисник посилаються на те, що під час досудового слідства і судового розгляду було непоправно порушено право на захист за обставин детально викладених в заявах засудженого та описаних вище.

Однак, ці обставини суд також не вважає нововиявленими, так як факт проведення ряду процесуальних дій під час досудового слідства без захисника встановлено процесуальними документами і вони були відомі учасникам кримінальної справи та суду на час судового розгляду. Суд апеляційної інстанції давав оцінку доводам про порушення права на захист і дійшов висновку, що таких порушень не було і цей висновок було підтримано Верховним судом України при перегляді вироку.

53. В своїх заявах засуджений також просив призначити чудові експертизи, однак суд нагадує, що перегляд вироку за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути, а тому призначення нових експертиз і вчинення новий процесуальних дій направлених на встановлення нових обставин не допустимо на цій стадії кримінального провадження.

54. Також засуджений просив перерахувати строк його перебування під вартою з огляду на положення Закону України від 26 листопада 2015 р. «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», розрахувавши кожен день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Вирішуючи це питання, суд вважає, що воно виходить за межі питань, які підлягають вирішенню при перегляді вироку за нововиявленими обставинами.

Більш того, ч. 5 ст. 75 КК України в редакції вказаного вище закону дозволяла зараховувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі лише у разі засудження до позбавлення волі на певний строк. Так як ОСОБА_5 засудженого до довічного позбавлення волі, тобто покарання, яке не є строковим, то і ч. 5 ст. 75 КК України не може бути застосована.

55. Наостанок засуджений просив розглянути питання заміни йому покарання на більш м`яке на підставі ч. 5 ст. 82 КК України.

Вирішуючи це питання, суд вважає, що воно виходить за межі питань, які підлягають вирішенню при перегляді вироку за нововиявленими обставинами і може бути вирішено в порядку розділу VIII КПК України.

56. В пунктах 42-44 Рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» Суд констатував, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру

За результатами розгляду заяви ОСОБА_5 суд прийшов до висновку, що доводи викладені в його заяві направлені задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі виключно для пом`якшення покарання. Заява не обґрунтована жодними обставинами суттєвого і неспростовного характеру, а тому задоволення такої заяви буде суперечити принципу правової визначеності.

В той же час, чинний КПК України передбачає інший механізм пом`якшення покарання у виді довічного позбавлення волі (п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України).

57. В п. 64 Рішення ЄСПЛ у справі «Шабельник проти України» Суд дійсно дійшов висновку, що якщо особу засуджено за результатами судового процесу, який не відповідав вимогам Конвенції щодо справедливості, належним способом виправлення такого порушення у принципі може бути повторний розгляд, відновлення провадження у справі або перегляд справи в разі надходження відповідного клопотання.

Однак, в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про такі суттєві порушення, які б свідчили про несправедливість судового провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 459, 460, 461, 462, 464 КПК України, суд

Враховуючи необхідність витрати значного часу для складення повного тексту ухвали суд вважає за можливе оголосити резолютивну частину, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2004 року у кримінальній справі № 1-73/04 відносно ОСОБА_5 за нововиявленими обставинам відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Повний текст ухвали буде оголошено 20.01.2025 о 10-00 годин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2