Справа №522/1112/24
Провадження №1-кп/522/1120/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 12.01.2024 р., у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рівне, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 року ОСОБА_3 достовірно знаючи, що відповідно до Указа Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 №451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-Х, Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 N 2263-1X, та Указом від 12.08.2022 N 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 N 2500-IX), Указом Президента України N 757 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 N 2738-ІХ, Указом Президента України N 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 N 8419-IX, указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України №3057-1Х від 02.05.2023, Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України №3275-IX від 27.07.2023, Указом Президента України N 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України №3429-IX від 08.11.2023, яким строк воєнного положення продовжено до 14.02.2024, та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-IX від 03.03.2022, у вечірній час близько о 22 годині 30 хвилин знаходився в автомобілі марки "Hyundai" моделі «Sonata» в кузові сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 та надавав послуги таксиста в додатку «Uklon», здійснюючи замовлення поїздки за викликом ОСОБА_7 за адресами: з АДРЕСА_3 .

У подальшому, ОСОБА_3 згідно замовлення довіз ОСОБА_7 до місця призначення, а саме до адреси: місто Одеса, Французький бульвар, будинок №12/3, де останній вийшов з автомобілю але залишив на передньому пасажирському сидінні належний йому мобільний телефон марки «Google Pixel» моделі «6 рrо» в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , вартістю 30 000 гривень, в якому знаходилась сім картка мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 , яка для потерпілого матеріальної цінності не має.

У свою чергу, ОСОБА_3 побачив залишений ОСОБА_7 на передньому пасажирському сидінні автомобіля мобільний телефон та в цей час у нього виник злочинний намір на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, він визначив безпосередньо предметом свого злочину посягання мобільний телефон марки «Google Pixel» моделі «6 рrо» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 .

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає і його дії мають таємний характер, взяв мобільний телефон марки «Google Pixel» моделі «6 рто» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім карткою мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 та не маючи на меті повертати його власнику почав зберігати при собі, а з метою приховання своїх злочинних дій здійснив вимкнення викраденого ним вищевказаного телефону.

У подальшому ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 30 000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 до закінчення судового слідства вину не визнавав, наприкінці розгляду судового провадження розкаявся та вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні було допитано потерпілу особу та свідка, а також досліджені надані стороною обвинувачення письмові докази та матеріали, з яких встановлено винність обвинуваченого, а саме:

Допитаний у судовому засіданні 14.05.2024 потерпілий ОСОБА_7 надав суду показання, що він зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , повертаючись додому на адресу за вулицею Французький бульвар в м.Одесі, викликали водія таксі за допомогою додатку служби таксі «Uklon» з телефону матері. На виклик приїхав автомобіль таксі, ОСОБА_7 сів на пасажирське сидіння біля водія, а мати позаду. З таксі ОСОБА_7 з матір`ю вийшли через 15 хвилин та пізніше після закінчення поїздки ОСОБА_7 помітив відсутність телефону. Після чого ОСОБА_7 зателефонував на свій мобільний номер телефону, однак ніхто не відповів на дзвінок. Згодом ОСОБА_7 здійснив повторний виклик, проте телефон був вимкненим. На запит ОСОБА_7 в службі таксі «Uklon» надати інформацію про водія, який здійснював поїзду, «Uklon» відмовив. З додатку «Uklon» на телефоні матері зникла інформація про вказану поїздку, і їм не вдалось знайти контактний номер телефону водія «Uklon», який здійснював поїздку. Після чого, потерпілий ОСОБА_7 зателефонував у поліцію та повідомив про подію, а наступного дня зранку поїхав до відділення поліції щоб написати заяву про вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_7 відповів, що телефон він отримав назад від слідчого на тому ж тижні, коли і повідомив поліцію про вчинене кримінальне правопорушення, телефон був вимкнений. Номер водія служби таксі, який здійснював поїздку, залишився у мобільному телефоні матері, так як водій таксі телефонував на контактний телефон матері щоб уточнити деталі поїздки, коли вже під`їхав на адресу, для початку виконання поїздки щоб забрати пасажирів. Мобільний телефон було повернуто у справному стані, коли він включив телефон, то він мав заряд акумулятора. Будь-яких претензій до обвинуваченого він немає.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_6 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_7 . Свідок дала показання, що пізно у ввечері вони з потерпілим повертались додому із "селища Котовського" у м.Одесі та для того щоб доїхати додому викликали водія із служби таксі за допомогою додатку "Uklon". Після закінчення поїздки піднялись додому та виявили, що телефон відсутній. Потім шукали телефон вдома та на вулиці, так як подумали що він випав. Звонили в службу таксі "Uklon" та до водія, який здійснював поїздку, на що водій таксі відповів, що телефону у нього немає. Після чого ОСОБА_6 зателефонувала в поліцію та повідомила про подію, а зранку потерпілий ОСОБА_7 пішов до відділу поліції. Особу водія таксі, який здійснював поїздку, вона не пам`ятає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується наступними дослідженими письмовими доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.01.2024 р., подану від ОСОБА_7 ;

- заявою обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він добровільно віддав працівникам поліції телефон марки «Google Pixel» моделі «6 рrо» IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який він викрав перебуваючи 08.01.2024 р. за адресою: м.Одеса, вул.Французький бульвар, 12/3, у невідомого пасажира, який забув зазначений телефон після поїзди у автомобілі ОСОБА_3 марки "Hyundai" моделі «Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 .;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024 р., з якого встановлено, що ОСОБА_7 впізнав чоловіка на фото № 3, на якому зображений ОСОБА_3 , який приїхав за ним на автомобілі "Hyundai" моделі «Sonata» 08.01.2024 р.;

- протоколом огляду речей та документів від 12.01.2024 р., а саме оглядом мобільного телефону марки «Google Pixel» моделі «6 рrо» в корпусі чорного кольору, ІMEІ 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2024 р., слідчим експериментом встановлено: ОСОБА_3 вказано на автомобіль марки "Hyundai" моделі «Sonata» у кузові сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , та він зазначив, що саме на цьому автомобілі привіз потерпілого за замовленням таксі «Uklon» по вул. Французький бульвар, 12/3. Потім ОСОБА_3 вказав на місце в салоні, а саме на підлогу біля пасажирського сидіння, де потерпілий залишив свій мобільний телефон. Фото-таблицею до протоколу проведення слідчого експерименту від 13.01.2024 р.;

- протоколом огляду предмету від 13.01.2024 р., під час огляду предмету виявлено: мобільний телефон марки «Google pixel» моделі «6 pro», в корпусі сірого кольору. При вході в головне меню телефону, на екрані якого мається додаток «Uklon». При вході в вказаний додаток є розділ «Заказы». При вході в даний роздій виявлено повідомлення о 22 год. 19 хв. «автомобыль рядом, будет у тебя "Hyundai" моделі «Sonata» 336 UAN». Також є повідомлення о 22 год. 16 хв. о списанні коштів «-336.00». Окрім того, о 23 год. 29 хв. є повідомлення з текстом: «на жаль, водій не знайшов ваші речі в авто». Також, при вході в вихідні дзвінки вбачається, що о 09:35 год. 09.01.2024 р. здійснювались два дзвінка на абонентський номер НОМЕР_5 ;

- зберігальною розпискою ОСОБА_7 .

Також, вина ОСОБА_3 підтверджується наступними документами, які містять інформацію, яка підтверджує фактичні дані про наявність обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і, які доведені обвинуваченням. При цьому враховує, що досліджені і наведені рапорти співробітників поліції та витяг з ЄРДР, надані прокурором в підтвердження вини обвинуваченого, є документами та не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст. 84 КПК України, однак ці документи судом враховуються в сукупності з іншими дослідженими доказами:

- витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000036 від 12.01.2024 р., згідно якого 12.01.2023 до Чергової частини ВП №5 ОРУП №1 ГУНП надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який просить прийняти заходи до невідомого чоловіка, який 08.01.2024 знаходячись за адреою: м. Одеса, Французький бульвар, 12/3, в салоні автомобіля марки «Хюндай Соната» в кузові сірого кольору д.н.. НОМЕР_1 , таємно заволодів мобільним телефоном марки «Google Pixel» моделі «6 рго» в корпусі чорного кольору, IMEl 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 вартістю 30000 гривень, в якому знаходилась сім картка мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності не має, чим спричинив останньому матеріальний збиток на зазначену суму (ЄО 498);

- рапортами ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про те, що 08.01.2024 р. о 23:35 год. та 09.01.2024 р. о 00:57 год. надійшло повідомлення про крадіжку телефону в таксі, заявником є ОСОБА_8 .

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими.

Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_3 умисно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яка вчинена в умовах воєнного стану.

Тому, суд з урахуванням викладеного вважає доведеною винність ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має місце реєстрації та постійне місце мешкання, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, а також має на утриманні малолітню дитину.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 для його виправлення та запобігання нових злочинів за вчинений ним злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку із чим суд не вбачає необхідності призначати більше суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином суд враховує, що ОСОБА_3 хоча і вчинив тяжкий злочин, однак останній усвідомив свою злочинну поведінку та щиро розкаявся. Також суд враховує дані про особу винного, який має постійне місце мешкання, має на утриманні малолітню дитину, є раніше не судимою особою, а також те, що він заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись та не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом досить переконливо. Окрім того, суд враховує відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого та факт повернення майна останньому.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових злочинів та в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначені ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення вироку.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Google Pixel» моделі «6 рrо» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з сім карткою мобільного оператора «Водафон» з номером НОМЕР_4 , який передано потерпілому на відповідальне зберігання - вважати повернутим власнику за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1