Справа № 507/2833/24
Провадження № 1-кп/507/14/2025
Номер рядка звіту 93
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025 рокуселище Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області кримінальне провадження № 0000393 від 05 листопада 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик Другий Любашівського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

про обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 протягом нетривалого проміжку часу, а саме з кінця жовтня по 4 листопада 2024 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, вирішив здійснити крадіжку чужого майна.

Так, реалізуючи свій злочинний намір, керуючись єдиним корисливим мотивом та усвідомлюючи, що для реалізації свого злочинного наміру йому необхідно буде здійснити декілька діянь, кожне з яких спрямоване на реалізацію одного наміру, діючи з однією і тією ж метою, направленою на таємне викрадення чужого майна задля власного збагачення, з одного і того ж об`єкту, наприкінці жовтня 2024 року ОСОБА_3 на своєму автомобілі марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 прибув до свинокомплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить і перебуває на балансі фермерського господарства «Расвєт», де в умовах воєнного стану, який введено на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХвід 24.02.2022 та продовженого відповідно до Указів Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року (затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ), №259/2022 від (затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ), №341/2022 від 17.05.2022 (затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ), №573/2022 від 12.08.2022 (затвердженого Законом України від №2500-ІХ), №757/2022 від 07.11.2022 (затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ), №58/2023 від 06.02.2023 (затвердженого Законом України від 07.02.2023 №2915-ІХ), №254/2023 від 01.05.202 (затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ), №451/2023 від 26.07.2023 року (затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ), №734/2023 від 06.11.2023 (затвердженого Законом України від 08.11.2023 №3429-IX), №49/2024 від 05.02.2024 (затвердженого Законом України від 06.02.2024 року №3564-ІХ), №271/2024 від 06.05.2024 (затвердженого Законом України від 08.05.2024 №3684-ІХ), №469/2024 від 23.07.2024 (затвердженого Законом України від 23.07.2024 №3891-IX), № 740/2024 від 28.10.2024 (затвердженого Законом України від 29.10.2024 №4024-ІХ) реалізуючи злочинний умисел та корисливий мотив, спрямований на таємне викрадеш чужого майна, з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, заїхав на своем автомобілі на огороджену бетонним парканом територію свинокомплексу, і через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючі пристрої, проник до споруди №1, та не маючи можливість за один раз демонтувати та вивезти всі металеві клітки (огорожі), демонтував та викрав брухт чорного металу вигляді 10 шт. металевих кліток (огорож), які завантаживши на автомобільний причіп свого автомобіля, перевіз до пункту прийом металобрухту.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел спрямований на заволодіння іншою частиною металевих кліток (огорож), без значного проміжку час, продовжив свої злочинні дії та 4 листопада 2024 року, близько 19.00 годині більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось можливим, ОСОБА_3 знову приїхав до свинокомплексу належного ФГ «Расвєт», де шляхом вільного доступу заїхав на своєму автомобілі на огороджену бетонним парканом територію свинокомплексу, та через вхідні двері, які не були зачинені на замикаючі пристрої, проник до споруди № 1 звідки шляхом демонтажу таємно викрав іншу частину брухту чорного металу у вигляді металевих кліток (огорож) в загальній кількості 13 шт., та 3 металевих труби, завантаживши їх на автомобільний причіп свого автомобіля, після чого покинув територію свинокомплексу, а викраденим майно розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 таємно викрав металеві клітки (огорожі) в загальній кількості 23 шт. та 3 металевих труби, що складає брухт чорного металу загальною масою 1140 кг, вартістю 5,50 гривень за 1 кілограм, чим заподіяв ФГ «Расвєт» матеріальну шкоду на загальну суму 6270 гривень 00 копійок.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, за що передбачена відповідальність ч.4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини вчинення крадіжки, зокрема розповів, що дійсно в кінці жовтня 2024 року приїхав на свиноферму та побачив там металеві клітки. Він їх відпиляв та частину з них погрузив в автомобіль та відвіз в пункт прийому металобрухту. 04 листопада 2024 року у вечірній час він знову приїхав на автомобілі на свиноферму, погрузив іншу частину металевих кліток та металеві труби на причеп автомобіля та знову відвіз в пункт прийому металобрухту. Крадіжку вчинив, так як йому необхідні були кошти на проживання сім`ї. В подальшому, все викрадене майно було повернуто власнику та потерпіла до нього претензій не має. В скоєному кається, просив суворо не карати.

Представник потерпілого ОСОБА_5 надала в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності, просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону не пов`язане з позбавленням волі, збитки їй відшкодовано повністю.

Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнав кваліфікацію його дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні кримінального правопорушення, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також йому зрозуміло, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, проживає з батьками та сестрою.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, які пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

На підставі ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, всіх матеріалів справи, особи обвинуваченого, пом`якшуючих та обтяжуючої вину обставин, думки потерпілої про призначення покарання відповідно до закону без позбавлення волі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та йому можливо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінуємої статті КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання - не має.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

За вимогами ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування.

З обвинуваченого ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 1193 грн. 85 коп.

Керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 1193 грн. 85 коп.

Речові докази по справі після вступу вироку в законні силу: 13 металевих конструкцій прямокутної форми та три металеві труби, які зберігаються у ОСОБА_5 повернути фермерському господарству «Расвєт» за належністю, скасувавши арешт на вказане майно, який було накладено ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2024 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 , представнику потерпілого ОСОБА_5

Суддя: ОСОБА_1