29 листопада 2024 року
Справа № 337/316/24
Номер провадження 1-кп/337/219/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку )

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

представника цивільного відповідача ОСОБА_10

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0002366 від 21.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомихайлівка Маріїнського району Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працює водієм у ФОП « ОСОБА_11 », одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :

21.11.2023, приблизно о 12 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи вантажним автомобілем «ГАЗ 3302СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом, по тротуару, що розташований поблизу б. АДРЕСА_2 , у напрямку від вул. Василя Сергієнка до вул. Козака Бабури в м. Запоріжжя.

В цей же час, на тротуарі по вул. Сорочинській, позаду вантажного автомобіля «ГАЗ 3302СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , стояла пішохід ОСОБА_12 .

Під час руху поблизу б. АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці своїх дій, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб; натомість, розпочав рух заднім ходом та допустив наїзд задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала закриту травму тулуба з переламами кісток тазу та ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком поліорганної недостатності, що спричинили смерть останньої.

У діях водія вантажного автомобіля «ГАЗ 3302СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких- під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Невиконання водієм ОСОБА_9 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав повністю, суду пояснив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення при зазначених обставинах, а саме, що він працює водієм у ПП «Трайно», за ним закріплений вантажний автомобіль «ГАЗ 3302СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 21.11.2023 року він вийшов на маршрут, щоб доставити товар до торгівельних точок. Приблизно об 12 годині він під`їхав до точки - торгівельного кіоску, що розташований по АДРЕСА_3 . Під`їзд до кіоску лежить через тротуар. Він під`їхав до кіоску, відвантажив товар, повернувся до машини, подивився по сторонам, жодних пішоходів там не було, руху транспорту ніщо не заважало, тому потреби звертатися до інших осіб за допомогою не було. Він увімкнув «аварійку», подав сигнал, почав рух із швидкістю до 40 км/год, та майже одразу почув жіночий крик. Він зупинився, вийшов з машини, побачив під колесами жінку, що лежала під заднім редуктором автомобіля між колесами. Він нагнувся до жінки та спробував її витягти, але вона кричала, що їй дуже боляче. Стали сходитися люди, намагалися надавати допомогу, одразу викликали і «швидку». Потерпіла ОСОБА_13 кричала, що це її матір, щоб залишили її у тому самому стані, висловлювала претензії, що їздять тут «п`яні». Натомість, у нього 40 років водійського стажу, алкоголь він не вживає взагалі. Йому та чоловікові вдалося відтягнути постраждалу жінку трохи до борту, щоб їй не так було страшно. Вони дочекалися карету «швидкої допомоги», яка госпіталізувала матір потерпілої, при цьому візуальних ушкоджень він не бачив. Він чекав на СОГ, просив свою дружину зв`язатися з лікарнею, щоб з`ясувати стан постраждалої. Його дружина поїхала в лікарню, чекала у фойє на новини, взяла телефон, за яким можна було зв`язатися. Сам він приймав участь у слідчих діях, потім його повезли на освідчення на стан сп`яніння. Машину відігнали на «штрафмайданчик». Дружина йому повідомила, що жінці зробили операцію, вона була в реанімації, потім її перевезли до палати. Він цікавився, чим може їй допомогти, приїжджав вранці, купив води, дві пачки памперсів. Постраждала не захотіла з ним розмовляти, сказала, щоб спілкувався він з донькою ОСОБА_14 . Він телефонував ОСОБА_15 , але вона не стала розмовляти, посилаючись на зайнятість. Він знайшов її будинок, чекав дві години, але вона не вийшла. Він знову поїхав до лікарні, постраждала жінка не бажала з ним розмовляти. Він спілкувався з лікарем, той запевнив, що стан постраждалої задовільний. Пізніш потерпіла написала, що потрібна доглядальниця для матері, він сказав, що можливості знайти людину не має, бо не місцевий, просив номер карти, щоб допомогти грошима. Номер карти дав брат ОСОБА_15 . Він переслав 25000 грн, в якості морального відшкодування, за чеками десь сплатив 500 грн., а також забезпечив три донори. У скоєному кається, жалкує, що так вийшло, в дебатах просив не позбавляти права керування транспортним засобом, бо повинен утримувати свою родину.

Крім визнання обвинуваченим своєї провини за викладених обставин, його винуватість повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що загибла є її матір`ю, яка мешкала окремо, але вони підтримували дуже близькі стосунки, спілкувалися щодня. 21.11.2023 року, об обідні, вони зустрілися з матір`ю на вул. Сорочинській, мали отримати заказаний чохол. На вулиці було холодно, майже зима. Мати була одягнута в синю зимову куртку. Вони йшли тротуаром поруч. Вона бачила на шляху автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , обходила його зліва, він рухався повільно назад. Мати відстала, зупинилася, можливо впустила рукавичку. Вона пройшла вперед, розмовляла по телефону. Автомобіль був позаду неї, в полі зору вона вже їх не бачила. Вона почула крик, розвернулася. Момент наїзду вона не бачила. Мати вже лежала під машиною, задні колеса машини її вже переїхали. Вона тоді була в стані шоку, номери вантажівки не запам`ятала. Пам`ятає, що вона була білого кольору, а в моделях вона взагалі не розбирається. Мати була у свідомості, кричала від болю. Біля них почали збиратися люди. Водій з іншими людьми намагалися надати допомоги. Вона наказала їм не чіпати матір. Присутні одразу викликали «швидку допомогу». Водій казав, що не бачив матір взагалі. Інші люди казали, що якщо б вона була худіше, то проскочила б під колесами. Карета «швидкої допомоги» госпіталізувала матір до 9-ї лікарні, а водій залишився на місці. В лікарні матері зробили операцію, вони сподівалися на краще. Потім матері ставало все гірше, вона почала жовтіти, органи відмовляли. Обвинувачений допомоги їй не надавав, лише цікавився, чим може допомогти. Вона просила його знайти доглядальницю, але він відмовив, зазначивши, що він не місцевий та знайти таку людину не може. Вибачень вона від нього не чула, навпаки її звинувачували, що вона не була поруч з матір`ю. Витрати на поховання він не компенсував. Вона увесь час вживає пігулки, зазнала значного нервового потрясіння, потребує постійного лікарського контролю. ОСОБА_9 їй телефонував, але вона відмовила у спілкуванні, посилаючись на свій стан. Вона просила свого брата, щоб той усі питання узгоджував з обвинуваченим, дала брату його номер телефону. Вони спілкувалися, брат дав обвинуваченому її номер карти. 22.04.2024 року від обвинуваченого вона отримала 24825грн. як компенсацію моральної шкоди, 27.12.2023 року вона також отримувала відшкодування від ОСОБА_11 - 30000грн, але розмір такого відшкодування ніхто з нею не узгоджував. Вважає, що діями відповідача їй були заподіяні моральні страждання, обвинувачений наніс їй непоправиму втрату близької людини, що негативно позначилося на її психічному стані, тому нею пред`явлений позов до цивільного відповідача ОСОБА_16 про відшкодування 800000 грн. Розмір відшкодування визначали її адвокати, з якими вона укладала договори. Вони допомогли їй з отриманням відшкодування від страхової компанії. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 30000грн, згідно укладеного договору. Фактично ці витрати на час розгляду справи вона не понесла, але повинна буде сплатити за умовами договору після розгляду справи. Крім того, вважає, що каяття обвинуваченого не є щирим, надання ним допомоги скеровано виключно на бажання уникнути покарання, просить призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з додатковим покаранням на три роки, вважаючи, що таке покарання, буде цілком справедливим.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він з дружиною йшли з базару по вул. Сорочинській в обідній час. На тротуарі була вантажівка, водій якої повільно здавав назад. Жінка похилого віку йшла також дуже повільно, якимось чином вона потрапила під колеса вантажівки: коли вона падала на землю, її вдарило заднім бортом, а потім двічі перевернуло. Водій її не побачив, бо вона була посередині, мала невисокий зріст. Все трапилося неочікувано. Жінки йшли в попутному напрямку з автомобілем. Бабуся впала на правий бік. Постраждала закричала, водій одразу зупинився, вибіг із салону. Вони удвох намагалися витягти постраждалу, вона була у свідомості, кричала, що їй боляче. На місце прийшла її донька, наказала жінку не чіпати. Хтось викликав карту «швидкої допомоги». Постраждалу госпіталізували, на місце приїхали працівники поліції, які робили заміри. Водій був тверезив, перебував у шоковому стані.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що в листопаді 2023 року вони з чоловіком були свідками ДТП. Було сонячно, але прохолодно, вони були одягнуті у куртки. Вони йшли біля ринку по вул. Новгородській (Сорочинській). Вона глянула убік, почувши жіночий галас, та побачила, що на відстані 50м від неї, під вантажівкою, між передніми та задніми колесами, лежала жінка похилого віку. Постраждалу «перекрутило» колесами. Обставини вона пам`ятає погано, бо пройшло чимало часу. Пам`ятає, що йшла по тротуару, бачила, як вантажівка розвозила харчі до кіоску, рухалася вантажівка досить повільно. Сам момент первинного контакту постраждалої з машиною вона не бачила. Коли вона йшла по тротуару, то бачила, що автомобіль стояв біля кіоску, не рухався, вона роздивлялася кіоски, тоді почула жіночий крик. Жінка лежала під вантажівкою, перпендикулярно до кузову, голова до дороги, ноги виглядали. Водій вискочив, він був тверезий, але у шоковому стані. ЇЇ чоловік та водій намагалися надати постраждалій допомогу. Постраждала була у свідомості, кричала. Потім викликали поліцію та «швидку», яка забрала потерпілу, у них відібрали пояснення.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що наприкінці листопада 2023 року вона збиралася на УЗД. На вул. Сорочинській вирішила попити кофе у кіоску. Через дорогу біля кіосків стояла «Газель», позаду неї вийшла бабуся, вона нагнулася, щоб підняти рукавичку, яку впустила на землю. Коли автомобіль почав рух. Сигналів вона не чула. Бабуся обійшла автомобіль та вже була позаду нього, та нагнулася за рукавичкою. Водій вантажівки почав здавати назад, рухався повільно, однак наїхав на жінку. Від контакту з машиною, вона впала та опинилася під колесами, кричала від болю, бо вантажівка її переїхала. Вона одразу викликала поліцію, хтось викликав «швидку допомогу». Перед цим водій та якийсь чоловік хотіли витягти бабусю з під коліс. Вона підійшла до них, вже викликали «швидку» та поліцію. На приїзд поліції вона не дочекалася, бо поспішала на УЗД.

Покази допитаних свідків цілком узгоджуються з показами потерпілої, зазначені покази є логічними та послідовними, такими, що доповнюють та уточнюють одне одного, учасникам провадження не оспорюються, узгоджуються з показами обвинуваченого та відповідають письмовим доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Так, згідно Протоколу огляду місця події від 6 грудня 2023 року у холодильній кімнаті, розташованій в підвальному приміщенні ОНП «Міська лікарня №9» ЗМР, вправо від входу на металевій каталці перебуває труп ОСОБА_20 . До протоколу слідчої дії додані світлини з місця події. ( т.1 а.п. 153-155)

Відповідно до посмертної виписки із медичної картки хворого ОСОБА_20 перебувала у стаціонарі КНП «Міська лікарня №9» з 21.11.2023 року по 05.12.2023 року з повним діагнозом : політравма (ISS 19), поліорганна недостатність, абдомінальний сепсис, травматична хвороба, перфорація сигмоподібної кішки, розлитий калово-фіброзний перитоніт, легенева кровотеча важкого ступеню, багатоуламковий перелом лонної та сідничних кісток з обох боків зі зміщенням. Уламковий перелом бокових мас крижу зліва, перелом вертлюжної западини зліва зі зміщенням, за очеревинна гематома, вивих лівої стегнової кістки дозаду, забій лівого колінного суглобу, цукровий діабет тип 2 віпере виявлений. ( т.1 а.п. 156-157)

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2023 року , місцем дорожньо-транспортної пригоди є тротуар біля будинку АДРЕСА_3 . До протоколу огляду додана схема та фототаблиця. ( т.1 а.п. 161-167)

За змістом протоколу допиту потерпілої ОСОБА_12 від 25.11.2023 року у приміщенні КНП «МКЛ 3» ЗМР, остання за життя надала пояснення, що 21.11.2023 року вона приблизно об 12-15 год зустрілася з донькою ОСОБА_5 , з якою вони проходили по тротуару по АДРЕСА_4 . Коли вони йшли, вона винайшла, що втратила рукавичку, зупинилася, стала шукати її по кишеням та у сумці. Донька пішла вперед, а вона залишалася стояти по центру тротуара. Коли вона повернулася обличчям в бік вул. Козака Бабури, щоб подивитися чи лежить позаду неї на дорозі рукавичка відчула поштовх у спину, від якого впала на землю, потім її стало волочити тротуаром. До наїду вантажівку вона не бачила взагалі, увагу на нього не звертала, в момент наїзду стояла нерухомо. Вона почала кричати, кричали також інші потім вона винайшла, що перебуває під автівкою. Потім водій та інший чоловік витягли її з-під машини, її госпіталізувала «швидка». ( т.1 а.п. 168-169)

Лікарським свідоцтвом про смерть № 8318 від 7 рудня 2023 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_12 є закрита тупа травма живота та таза з ушкодженням кісток скелету та внутрішній органів. ( т.1 а.п. 170)

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 8318 від 28.12.2023 року смерть ОСОБА_21 настала від закритої тупої травми тулуба з переламами кісток тазу та ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком поліорганної недостатності. Останнє підтверджується наявністю фібринозно-гнійного перитоніту з геморагічним компонентом на тлі фібробластичних змін, 1200 мл колібацилярного вмісту в черевній порожнині, вогнищевою дистрофією та некрозами епітелію канальців нирки, нерівномірно вираженим набряк головного мозку, набуханням нейроцитів, вираженим набряком в підкоркових та стовбуровому відділі мозку, переважним повнокров`ям внутрішніх органів.

Пошкодження, виявлені при експертизі трупу, утворилися не менше ніж за 14 діб до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя, в даному випадку, потягли за собою смерть, и знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

При дослідженні трупу Пискун 3.1. виявлені: крововиливи в м`яких тканинах тулуба, розриви сигмоподібної кишки та її брижі, розриви лобкового симфізу, крижово-клубових з`єднань з обох боків, лінійні переломи правої сідничної кістки, лівої вертлюгової западини, верхньої та нижньої гілки правої лобкової кістки на одному рівні, лінійний перелом верхньої гілки лівої лобкової кістки, уламковий перелом нижньої гілки лівої лобкової кістки, крововиливи в за очеревинну клітковину справа, в м`які тканини тазу, які утворилися від дії тупих предметів, ймовірніше за все, направлення травмуючої сили було сзаду наперед.

Весь комплекс вище описаних пошкоджень міг утворитися в умовах ДПТ, а саме, в результаті здавлення між тупими предметами, якими міг бути транспортний засіб, що рухався, та дорожнє покриття.

Смерть Пискун 3.1. настала 05.12.2023 року о 11.34 год. ( т.1 а.п. 171-177).

Відповідно до Протоколу додаткового огляду місця події від 11 грудня 2023 року за свідченнями ОСОБА_9 , останній на ділянці тротуару на відстані 1,8м від лівого краю тротуару та на відстані 10,5 м від ближнього краю дворового проїзду до буд.26Б показав місце наїзду на пішохода, а також показав місце, з якого транспортний засіб під його керуванням почав свій рух. Відповідно до проведених вимірів автомобіль розташовувався на відстані 27,9 м від передніх коліс до ближнього краю проїзної частини дворового проїзду. Під час слідчої дії проводилися заходи по визначенню видимості пішохода в момент початку руху автомобіля, якими встановлено, що в момент початку руху водій не може бачити пішохода, який стоїть позаду автомобіля у визначеному місці наїзду. В дзеркалах заднього виду пішохода не видно. До протоколу додаткового огляду місця події додано схему ДТП ( т.1 а.п. 178-180)

За змістом Протоколу проведення слідчого експерименту від 7 грудня 2023 року свідок ОСОБА_19 в присутності понятих свідок ОСОБА_19 на місці події біля тротуару поблизу будинку АДРЕСА_5 розповіла про обставини дорожньо-транспортної пригоди, під час якої водій автомобіля «Газель» здійснив наїзд пішохода, які спостерігала особисто. Під час слідчої дії внаслідок модулювання ситуації за допомогою експериментального автомобіля «ГАЗель» встановлено, що в момент початку руху водій не може бачити пішохода, який стоїть позаду автомобіля у раніше визначеному місці наїзду, пішохода видно в дзеркала, коли він знаходиться на відстані 35,0м від автомобіля. ( т.1 а.п. 181-182)

За висновком експерта № СЕ-19/108-23/19870-ІТ від 4 січня 2024 року у дорожній ситуації для забезпечення безпеки руху водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.9 Правил дорожнього руху. У діях ОСОБА_9 є невідповідності вимогам п.10.9 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, виконанням вимог п.10.9 правил дорожнього руху. ( т.1 а.п. 184-195)

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 10701 від 21.11.2023 року ОСОБА_9 у стані сп`яніння не перебуває.(т.1 а.п. 199)

Протоколом № 1-23 від 22.03.2023 року було транспортний засіб «ГАЗ 3302 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано технічно справним, дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 22.03.2025 року ( т.1а.п.200)

Інших доказів на підтвердження провини в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Надані стороною обвинувачення документи: витяги з ЄРДР, постанови про визначення групи прокурорів, про визначення слідчих, ухвали слідчого судді, тощо, які своїм змістом не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, суд в обґрунтування провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не покладає.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_9 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире розкаяння винуватого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в порядку ст.67 КК України, суд не виявив.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до відповідальності не притягувався, вперше скоїв тяжкий необережний злочин у тверезому стані, що спричинив тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілої, при цьому не на проїзній частині дороги, а на тротуарі, де безумовно повинен був розраховувати на наявність пішоходів, яких не повинен був наражати на небезпеку взагалі, свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, вжив заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди, має вищу освіту, одружений, під наглядом у лікарів - нарколога та психіатра наразі не перебуває, отримує дохід на підставі договірних відносин з ТОВ «УКЛОН УКРАЇНА», на час ухвалення вироку відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я є особою похилого віку та також думку потерпілої, яка наполягала на реальному відбутті покарання в умовах ізоляції від суспільства на строк п`ять років.

З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого, достатній рівень його соціалізації та усвідомлення суспільних та загальнолюдських цінностей, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням думки прокурора, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті звинувачення, що наближена до мінімального строку покарання з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Підстав для застосування положень ст.ст.75, 69 КК України суд не вбачає.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 800000 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 30000грн до ФОП ОСОБА_11 , як до роботодавця ОСОБА_9 .

У судовому засіданні потерпіла та її представники заявлені позовні вимоги підтримали, вважали їх законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, розмір визначеного відшкодування є адекватним еквівалентом заподіяної шкоди, інші відшкодування, отримані потерпілою поза позовом не повинні бути враховані судом, розмір такого відшкодування з нею погоджений не був.

Цивільний відповідач ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Представником цивільного позивача заявлені позовні вимоги визнані частково, останній вважає, що розмір моральної шкоди у 800000 грн. є значно завищеним та не доведеним з боку потерпілої, а тому відшкодування має буде адекватним та розумним в розмірі 300000 за відрахуванням отриманих нею виплат під час досудового слідства та судового провадження від страхової компанії, обвинуваченого та самого цивільного відповідача. Також необґрунтованим є вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки сама потерпіла зазначала, що договір на надання правничої допомоги не підписувала, а сам розмір витрат є значно завищеним.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У абзаці 3 п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Зі змісту абзацу 2 п. 6 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

З огляду на зазначене матеріальна та моральна шкода, яка була заподіяна потерпілим внаслідок ДТП, має відшкодовуватися не особою, яка на виконання своїх трудових обов`язків керувала транспортним засобом та, як наслідок, стала винуватцем події, а юридичною або фізичною особою, працівником якої являється водій цього транспортного засобу.

Така позиція Суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц, згідно з яким особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 був прийнятий на роботу ФОП ОСОБА_11 водієм з 04.02.2022 року, в момент ДТП перебував з цивільним відповідачем у трудових відносинах, а тому ФОП Трайно має відшкодувати потерпілій заподіяну моральну шкоду.

Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд бере до уваги доводи потерпілої ОСОБА_5 та погоджується з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілій дійсно завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, спричинених смертю її матері.

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в сумі 800000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню. Оскільки в судовому засіданні не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення потерпілій ОСОБА_5 завдано саме такого розміру глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди в розмірі, зазначеному в цивільному позові.

При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та душевних страждань яких зазнала потерпіла, їх тривалості, безповоротності, форму вини обвинуваченого, часткову сплату шкоди страховою компанією, при розрахунку страховою компанією ПрАТ УСК «Княжна» в розмірі 80400 грн., відмову потерпілої ОСОБА_5 від часткового отримання відшкодування моральної шкоди від ПрАТ УСК «Княжна» в розмірі 8080 грн згідно умов договору про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ ЕР-215257172 (т.1 а.п.230), отримання відшкодування моральної шкоди від обвинуваченого ОСОБА_9 в розмірі 248575 грн.(25000 грн - за вираховуванням комісії банку) та цивільного відповідача ОСОБА_11 в розмірі 30000 грн., враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за №752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Разом з цим, суд враховує, що позивачем не надано доказів погіршення психічного здоров`я, істотності вимушених змін у способі життя потерпілого, а також інших доказів, які б свідчили про негативні наслідки особисто для нього після вказаної події, зміни, при цьому надані довідки щодо звернень ОСОБА_5 до лікаря-невролога у січні 2024 року, дані обстеження комп`ютерної томографії, МРТ-досліджень, за відсутності доказів встановлення причинно-наслідкового зв`язку між виявленими захворюваннями та вчиненим кримінальним правопорушенням, на глибоке переконання суду, містять ознаки припущень, тому не можуть бути покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Отже, при вирішенні цивільного позову суд приходить до висновку , що позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами розмір заподіяної моральної шкоди, а саме в сумі 800000 гривень.

На думку суду розмір моральної шкоди, яку має відшкодуватиФОП ОСОБА_11 для ОСОБА_5 слід встановити в розмірі 200 тисяч грн.

Також до цивільного відповідача заявлені вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підтвердження понесених витрат потерпілим надані суду Договір про надання правничої допомоги № 76/24 від 20 лютого 2024 року, при цьому потерпілою підтверджений її підпис на договорі, що наявний на 64-65 а.п. т.2, розрахунки наданих послуг за договором про надання правової допомоги написання цивільного позову з додатками відповідно до кількості сторін - 10000 грн, формування клопотань у справі -2000 грн, участь у судових засіданнях, незалежно від їх кількості -18000 грн.

Враховуючи, що частина понесених витрат правничу допомогу потерпілого безпосередньо відноситься до заявленого цивільного позову, при вирішенні питання щодо стягнення витрат, суд також враховує вимоги ч.3.ст.33 та ст.137 ЦПК України, відповідно до яких до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат відносяться: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні розміру судових витрат суд враховує складність справи, яка, враховуючи визнання обвинуваченим своєї провини не є складною, обсяг виконаних адвокатом потерпілого робіт, зокрема, складання позову, який не потребує досить багато часу та зусиль для його написання, при цьому судове провадження, крім розгляду цивільного позову, безумовно, включало встановлення обставин кримінального правопорушення та вини обвинуваченого, натомість, вимоги про стягнення витрат були заявлені лише до цивільного відповідача, представник цивільного позивача брала участь виключно в режимі відеоконференцзв`язку, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наявність відповідних заперечень з боку представника цивільного відповідача, засади пропорційності та виваженості, використовуючи надані дискреційні повноваження, суд вважає за потрібне визначити розмір судових витрат на правничу допомогу потерпілого у 5000 грн.

Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта і які документально підтверджені, в сумі 3029,12 грн., відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст.126 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України, підстави продовження дії арешту транспортного засобу, що належить іншій особі, від`ємної від особи обвинуваченого, відсутні, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Строк відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі відраховувати з часу фактичного затримання ОСОБА_9 на виконання вироку суду.

Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3029,12 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_11 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 200000 (двісті тисяч) гривен в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) - понесених витрат на правничу допомогу, у задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Скасувати арешт, що був накладений слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя відповідно до ухвали від 23.11.2023 року по справі № 334/10751/23 з транспортного засобу «ГАЗ 3302 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_22 .

Речові докази:

- транспортний засіб «ГАЗ 3302 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 - повернути власнику ОСОБА_22 .

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1