Справа № 306/2182/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2025

20 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/79/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачіської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, раніше судимої за вироком Свалявського районного суду від 09.02.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до 100 (сто) годин громадських робіт (судимість не погашена),

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та в межах санкції зазначеної норми закону призначено 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Свалявського районного суду від 09.02.2017 року у виді 100 (сто) годин громадських робіт, що відповідно до ст. 72 КК України складає 12 (дванадцять) днів 12 (дванадцять) годин обмеження волі і остаточно визначенено засудженій ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 12 (дванадцять) днів і 12 (дванадцять) годин обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обовязки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_7 не обирався.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачена ОСОБА_7 , будучи засудженою 09.02.2017 року Свалявським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт, діючи умисно ухилялася від відбування громадських робіт, не являючись без поважних причин для виконання таких до Свалявського виробничого управління комунального господарства у період з 18.09.2017 року по 29.09.2017 року, тим самим вчинила ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Своїми діями обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст.71,72 КК України шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Свалявського районного суду від 09.02.2017 року у виді 100 годин громадських робіт, переведеного в більш суворий вид покарання обмеження волі і остаточно призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки 12 днів. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого та захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і його явка не визнавалась апеляційним судом обов`язковою; від обвинуваченого не надходило заяв про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги; прокурор не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторін обвинуваченого та захисника.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію її дій за ч. 2 ст.389 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються і апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються, у зв`язку з чим визнаються обґрунтованими і належним чином вмотивованими, такими, що ґрунтуються на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження.

Тому, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 переглядається в межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій ОСОБА_7 було вчинено в період часу з 09.02.2017. При цьому, за правилами ст.12 КК України, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України, належить до кримінальних проступків, максимальне покарання за санкцією якої є обмеження волі на строк до 3 років. Тому, при застосуванні ст.49 КК України до такого кримінального правопорушення, застосовується п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення, зокрема, кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 необхідно обчислювати від 09.02.2017, який станом на день апеляційного розгляду минув, що узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 (справа № 521/8873/18), тому на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.2 ст.389 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності не подала, відтак обвинувачена підлягає звільненню від відбування покарання на підставах ч. 2 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.02.2017 року щодо останньої підлягає самостійному виконанню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Мукачіської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. ст. 389 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.389 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.2 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст.71, 75 КК України.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді