УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід слідчого судді

03 січня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 по клопотанню слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ?

в с т а н о в и в:

В провадженні слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 перебуває клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

03 січня 2025року захисником підозрюваного ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 було подано заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_6 . В обґрунтування своєї заяви вказує, що у підозрюваного ОСОБА_5 наявне стійке внутрішнє переконання у наявності обставин, що виключають участь слідчого судді ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, а саме, особистої зацікавленості (заінтересованості) у результатах судових розглядів, його небезсторонності та упередженості, наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 свою заяву підтримала, з підстав, викладених у ній та просила суд її задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданнізаперечив проти задоволення заяви захисника підозрюваного про відвід слідчого судді ОСОБА_6 , вважає, що дана заява є безпідставною та необґрунтованою, просив відмовити в її задоволенні.

Слідчий суддя ОСОБА_6 при розгляді заяви про відвід присутнім не був та свої пояснення не надавав.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зазначені доводи заяви та причини для відводу слідчого судді ОСОБА_6 , суд не вбачає підстав для його задоволення, так як останній не вмотивований, безпідставний, необґрунтований, відсутні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід, а згідно з ч. 2 цієї ж статті за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

В силу ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні викладені у ст. 75 КПК України і їх перелік є вичерпним.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини у відповідній частині передбачає: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Аналізуючи доводи, на які посилається захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , як на підставу для відводу слідчого судді, суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими та такими, що фактично зводяться до незгоди сторони провадження з процесуальними рішеннями судді, та можуть свідчити про зловживання правом на відвід із метою затягування розгляду клопотання.

Суд наголошує на тому, що об`єктивна неупередженість перебуває поза межами особистої поведінки судді та означає відсутність підтверджених фактів, що можуть спричинити сумнів у неупередженості судді. Прояв внутрішнього переконання при розгляді інших питань, що передують відводу судді, не можуть вважатися упередженістю в цілях такого відводу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Також, варто зауважити, що прийняття суддею процесуальних рішень по даному кримінальному провадженню не може розцінюватися як обставини, що створюють сумніви з приводу неупередженості судді, оскільки оцінка таким рішенням та діям повинна надаватися судом вищої інстанції.

Необґрунтовані задоволення відводів чи самовідводів у кримінальному провадженні є неприпустимим, оскільки може свідчити про ухилення від розгляду справи, що є порушенням правил суддівської етики, а також підриває авторитет суду та судової влади в цілому. Крім того, необґрунтовані заяви про відвід судді можуть розцінюватися як тиск на суд і зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження (ч. 4 ст. 81 КПК України).

Проаналізувавши зміст заяви захисника підозрюваного та оцінивши його за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що викладені нею обставини будь-якими належними, допустимими та об`єктивними доказами не підтверджені, є надуманими та не узгоджуються із вимогами ст. 75 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .

Відповідно ст.ст. 81, 82 КПК України, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82, 369-372 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 по клопотанню слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_8