Справа № 438/1253/21
Провадження № 1-кп/438/7/2025
В И Р О К

іменем України

07 лютого 2025 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Бориславського міського суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000330 від 11 травня 2021 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тулиголови Городоцького району Львівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, наявна друга група інвалідності, неодруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України вважається особою, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

за участі учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , 20 травня 2021 року, приблизно о 16 год. 35 хв., перебуваючи в сквері Небесної Сотні в місті Бориславі Львівської області, маючи прямий умисел на незаконний збут наркотичного засобу «метадон», з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009, умисно, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, незаконно збув, а саме оплатно реалізував особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_6 наркотичний засіб - метадон загальною масою 0,0467 грама, обіг якого обмежено відповідності до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, за що отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 400 гривень.

Крім цього, ОСОБА_3 , 01 червня 2021 року, приблизно о 14 год. 42 хв., перебуваючи на вулиці Потік в місті Бориславі Львівської області, маючи прямий умисел на незаконний збут наркотичного засобу «метадон», з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, умисно, повторно, незаконно збув, а саме оплатно реалізував особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_6 наркотичний засіб - метадон загальною масою 0,0473 грама, обіг якого обмежено відповідності до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, за що отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 300 гривень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України заперечив у повному обсязі, надав суду показання наступного змісту. Зокрема показав, що перебував на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: F11.2, тобто був наркозалежним. На теперішній час, обвинувачений ствердив, що не вживає наркотичні засоби. Визнав, що у визначені дати в обвинувальному акті, зокрема 20 травня 2021 року та 01 червня 2020 року на прохання іншого наркозалежного на прізвище ОСОБА_7 , який фігурує у даному кримінальному провадженні як легендована особа ОСОБА_6 , зустрівшись з останнім у зазначені дні у м.Борислав, отримавши попередньо від останнього кошти у розмірі 400 гривень та у подальшому 300 гривень, забравши з «точки» (закладки із наркотичним засобом), віддав через короткий проміжок часу 20 травня 2021 року та 01 червня 2020 року ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) наркотичні засоби «Метадон» у згортку. Вважає, що відносно нього було вчинено провокацію правоохоронними органами. Обвинувачений зазначає, що не отримав жодного зиску, передаючи наркотичні засоби наркозалежному на прізвище ОСОБА_7 , який з його слів перебував у стані «наркотичної ломки». Крім цього, під час проведення обшуку в його помешканні, працівники поліції «підкинули» грошові кошти у розмірі 100 гривень.

При обранні покарання покладається на думку суду.

Проте не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема: показаннями свідка легендованої особи ОСОБА_6 під час судового розгляду, який ствердив що ніколи не був наркозалежним. Свідкові було відомо, що обвинувачений ОСОБА_3 мешканець м.Борислав, який користувався мобільним телефоном за номером НОМЕР_1 за місцем проживання зберігає наркотичні засоби та періодично реалізовує наркозалежним особам наркотичні засоби «метадон» та «субітекс». Відповідно свідок, без будь-якого тиску зі сторони правоохоронних органів, добровільно звернувся до працівників Дрогобицького районного відділу поліції з метою викрити протиправну діяльність обвинуваченого у збуті наркотичних засобів. Саме 20 травня 2021 року у приміщенні поліції, його було оглянуто, вручена відповідна техніка та кошти у розмірі 400 гривень для закупівлі наркотичного засобу. Свідок зв`язався із обвинуваченим та домовився з останнім про придбання у нього «метадону» за ціною 400 гривень. Після чого, свідок приїхав із працівниками поліції у м.Борислав, де на вул, Шкільній неподалік буд.1 зустрівся з обвинуваченим та передав останньому 400 гривень. Цього ж дня близько 16 год. 30 хв., за домовленістю з обвинуваченим, зустрівся з останнім у сквері Небесної Сотні, який вказав на лавку, звідки свідок взяв вказаний обвинуваченим згорток з кристалічною речовиною білого кольору. Після чого, свідок прибув у приміщення Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області (м. Дрогобич, вул.Стрийська,22), де у присутності понятих видав працівникам правоохоронних органів зазначений згорток, саме наркотичний засіб «метадон». У його присутності зазначений згорток працівниками поліції було поміщено у відповідний спец пакет та опечатано. Аналогічно 01 червня 2021 року свідок придбав в обвинуваченого ОСОБА_3 наркотичний засіб «метадон» за 300 гривень.

Крім цього, вина обвинуваченого у вчиненні незаконного збуту наркотичних засобів 20 травня 2021 року та 01 червня 2021року підтверджується наступними письмовими доказами, зокрема, витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000330, дата реєстрації 11.05.2021: дата надходження повідомлення 11.05.2021, дата та час внесення до ЄРДР 11.05.2021 о 11:05:55 за ч. 1 ст.307 КК України про те, що в Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області поступило повідомлення про те, що особа ОСОБА_8 здійснює незаконний збут та розповсюдження наркотичних засобів на території м.Борислав. В групу слідчих входить ОСОБА_9 , в групу прокурорів входять ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (т.1, а.с.63) та витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358, дата реєстрації 24.05.2021: дата надходження повідомлення 24.05.2021, дата та час внесення до ЄРДР 24.05.2021 о 10:03:37 за ч. 1 ст.307 КК України про те, що в Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області поступило повідомлення про те, що особа ОСОБА_8 повторно здійснює незаконний збут та розповсюдження наркотичних засобів на території м.Борислав. В групу слідчих входить ОСОБА_9 (т. 1, а. с.90);

даними заяви особи зі зміненими анкетними даними ОСОБА_6 від 11 травня 2021 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 як особи яка займається незаконним збутом наркотичних засобів (т.1 а.с.67);

даними видаткового касового ордеру від 17 травня 2021 року підтверджено видачу коштів для проведення оперативної закупки (т.1 а.с.69);

даними протоколу огляду грошових коштів від 20 травня 2021 року, протоколу огляду покупця особи ОСОБА_6 від 20 травня 2021 року підтверджено ідентифікації та огляд грошових коштів із подальшим врученням грошових коштів для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_3 (т.1, а.с. 70-74);

даними протоколу огляду місця події (добровільної видачі) із фото таблицею слідчим ОСОБА_12 від 20 травня 2021 року, зі змісту якого встановлено що з 17 год. 05 хв. до 17 год. 20 хв., що у приміщенні службового кабінету №9 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, під час огляду ОСОБА_6 , у присутності понятих, останній добровільно видав згорток з кристалічною речовиною білого кольору, який у подальшому поміщено та опечано в пакет № SUD 113581 (т.1 а.с. 75-77);

даними постанови слідчого ОСОБА_9 від 20 травня 2021 року про визнання речовими доказами вищезазначеного вилученого згортку, добровільно виданих ОСОБА_6 (т.1 а.с.78);

даними висновку експерта від 26 травня 2021 року за №СЕ-19/109-21/5517- НЗПРАП відповідно до якого в наданій на дослідження речовина в згортку з офольгованого паперу містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість метадону (основи) становить 0,0467 грама (т.1 а.с. 84-86);

даними постанови прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_10 про об`єднання матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000330 від 11 травня 2021 року та № 0000358 від 24 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України (т.1 а.с.88-89);

даними заяви особи зі зміненими анкетними даними ОСОБА_6 від 24 травня 2021 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 як особи яка займається незаконним збутом наркотичних засобів (т.1 а.с.92);

даними протоколу огляду грошових коштів від 01 червня я 2021 року, протоколу огляду покупця особи ОСОБА_6 від 01 червня 2021 року підтверджено ідентифікації та огляд грошових коштів із подальшим врученням грошових коштів для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_3 (т.1, а.с. 93- 100);

даними протоколу огляду місця події (добровільної видачі) із фото таблицею слідчим ОСОБА_13 від 01 червня 2021 року, зі змісту якого встановлено що з 17 год.05 хв. до 17 год. 20 хв., що у приміщенні службового кабінету №9 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, під час огляду ОСОБА_6 , у присутності понятих, останній добровільно видав згорток з кристалічною речовиною білого кольору, який у подальшому поміщено та опечано в пакет № SUD 113546 ( т.1 а.с. 101-103);

даними постанови слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 01 червня 2021 року про визнання речовими доказами вищезазначеного вилученого згортку , добровільно виданих ОСОБА_6 (т.1 а.с.104);

даними висновку експерта від 14 червня 2021 року за №СЕ-19/109-21/6464- НЗПРАП відповідно до якого в наданій на дослідження речовина в згортку з офольгованого паперу містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість метадону (основи) становить 0,0473 грама (т.1 а.с. 110-112);

даними постанови слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 22 червня 2021 року про зміну кваліфікації кримінального провадження з ч.ч.1 ст.307 КК України на ч.ч.1,2 ст.307 КК України. (т.1 а.с. 114-115);

даними протоколу обшуку проведеного слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 24 червня 2021 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/4702/21 від 23 червня 2021 року. Під час проведення обшуку виявлено та вилучено купюра номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993. та мобільний телефон марки Xiaomi з Imee НОМЕР_2 та Imee НОМЕР_3 з сім картою № НОМЕР_4 , які у подальшому відповідно до постанови слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 24 червня 2021 року визнані речовими доказами (т.1 а.с. 120-131);

даними протоколу за результатами проведення негласних (розшукових) дій з додатками у вигляді карти пам`яті Мікро СД № 575т від 20 травня 20121 року, від 22 червня 2021 року, від 02 липня 2021 року та картою пам`яті Мікро СД № 570т від 02 липня 2021 року, відповідно яких зафіксовано зафіксовано придбання свідком ОСОБА_6 в обвинуваченого ОСОБА_3 наркотичного засобу 01 червня 2021 року, а також вчинення кримінальних правопорушень щодо збуту наркотичних засобів обвинуваченим ОСОБА_3 , який використовуючи мобільний телефон НОМЕР_4 пропонував співрозмовнику А протягом 24 травня 2021 року по 10 червня 2021 року збути наркотичні засоби (т.1 а.с.162-173. 180- 182);

даними постанов прокурорів Дрогобицької окружної прокуратури про проведення НСРД-контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі від 18 травня 2021 року та від 01 червня 2021 року (т.1 а.с. 176-179 та а.с. 184-187);

даними постанов прокурорів Дрогобицької окружної прокуратури про розсекречення матеріалів носіїв секретної інформації від 07 липня 2021 року та від 07 липня 2021 року процесуальних документів (т.1 а.с. 205-210).

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності надані сторонами докази, перевіривши їх на предмет належності та допустимості, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставин, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

За приписами ч.ч. 2, 4 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Згідно з ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Що стосується позиції сторони захисту про те, що при проведенні оперативних закупок нібито мала місце провокація злочину з боку працівників правоохоронних органів та необхідності визнання недопустимими усіх доказів, отриманих стороною обвинувачення внаслідок вказаної провокації, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Суд зазначає, що оперативні закупки були проведені з дотриманням вимог КПК України, на підставі постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину та відповідних доручень, які були розсекречені та відкриті стороні захисту.

Далі заява сторони захисту щодо провокації злочину є безпідставними, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження в результаті перевірки обставин кримінального провадження під час судового розгляду.

Так, для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Для встановлення факту провокації злочину є визначальним з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органи досудового розслідування діяли пасивно і не підбурювали обвинуваченого до вчинення злочину, а відомості про збут останнім наркотичних речовин були відомі під час отримання оперативної інформації, зокрема зазначене підтверджується даними протоколу за результатами проведення негласних (розшукових) дій з додатками у вигляді карти пам`яті Мікро СД № 575т від 02 липня 2021 року та картою пам`яті Мікро СД № 570т від 02 липня 2021 року щодо вчинення обвинуваченим протиправних дій, який використовуючи мобільний телефон НОМЕР_4 пропонував своїм співрозмовникам А протягом 24 травня 2021 року по 10 червня 2021 року придбати наркотичні засоби (т.1 а.с.166-173). Таким чином, дії працівників органів досудового розслідування не призвели до підбурювання обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення щодо незаконного збуту наркотичних засобів. Дії обвинуваченого були послідовними та обдуманими.

Згідно ч. 3 ст. 271 КПК України, під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила без такого сприяння.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виробив загальний принцип, що відноситься до гарантій справедливого розгляду справи в контексті техніки негласних розслідувань, що використовуються для боротьби з торгівлею наркотичними засобами.

Загальний зміст цього принципу зводиться до того, що суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Веселов та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).

Визначення провокації наведене у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008 року, згідно з яким провокація з боку правоохоронних органів: «Має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений».

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів Європейський Суд з прав людини виробив низку критеріїв (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Баннікова проти Росії» від 04.11.2010 року), а саме: a) змістовний критерій; b) процесуальний критерій. При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним наявність в суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Розкриваючи змістовний критерій, Європейський Суд з прав людини відзначає, що, по-перше, держава повинна мати у своєму розпорядженні конкретні та об`єктивні свідчення, що підтверджують вчинення обвинуваченим конкретних кроків на вчинення діяння, за яке він в подальшому переслідується. При цьому відповідно до вимог Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (рішення у справі Баннікова проти Росії; рішення у справі Веселов та інші проти Росії; рішення у справі Ванян проти Росії). Будь-яка інформація, отримана внаслідок негласної діяльності, має відповідати вимозі щодо того, що слідство має проводитись в цілому у пасивній манері. Таке виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинуваченого з метою вчинення ним злочину, як то- прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування тощо (рішення у справі Баннікова проти Росії; рішення у справі Веселов та інші проти Росії).

Отже, провокацією є допомога особі вчинити кримінальне правопорушення, яке вона б не вчинила, якби правоохоронні органи або особи, що діють за їх дорученням, цьому не сприяли або не впливали з тією ж метою на поведінку особи насильством, погрозами, шантажем; якщо дії працівників правоохоронних органів або закупника, спонукали людину вчинити кримінальне правопорушення і ніщо не передбачало, що злочин був би скоєний без цього втручання, то такі дії виходять за рамки допустимих і є провокацією.

Суд дійшов переконання, що у сторони обвинувачення були вагомі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 , займається протиправною діяльністю, та сторона обвинувачення надала суду процесуальну можливість перевірити наявність вказаних обставин. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що правоохоронними органами здійснювалося документування діяльності ОСОБА_3 відповідно до заяви про вчинення злочину, та отримані матеріали стали підставою для початку кримінального провадження, в рамках якого в подальшому 20 травня 2021 року та 01 червня 2021 року проведено оперативну закупку та задокументовано факт збуту наркотичних засобів та факт збуту наркотичних засобів повторно, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 . Встановлено, що будь якої допомоги або сприяння ОСОБА_3 у здійснені збуту наркотичних речовин, впливу на його поведінку та дії шляхом погроз, залякування, умовлянь, наполегливих пропозицій тощо, працівниками поліції та особою, яка здійснювала оперативну закупку, не здійснювалося, що підтверджується дослідженими доказами.

Отже судом встановлено, що поведінка працівників правоохоронних органів щодо документування протиправної діяльності обвинуваченого була допустимою та здійснювалася в межах наданих їм повноважень, а провокація кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні ознаки, притаманні провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання до вчинення злочину, також суд мав процесуальну можливість перевірити таке твердження сторони захисту.

Із досліджених під час судового розгляду відеозаписів оперативних закупок вбачається, що закупник свідок ОСОБА_6 не відхилявся від маршруту та не відвідував будь-яких приміщень, як до проведення закупки так і після цього, спілкувався із обвинуваченим ОСОБА_3 , що останнім не заперечується. Крім того, на відтвореному під час судового розгляду відео записі зафіксований момент передачі коштів свідком ОСОБА_6 обвинуваченому ОСОБА_3 та зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_3 передавав свідку ОСОБА_6 пакетики з білою речовиною. Також вбачається з відеозаписів оперативних закупок фактично одразу при зустрічах ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обмінюються спершу грошовими коштами, а потім наркотичним речовинами відповідно. При цьому не уточнюється ні ціна, ні обсяг проданих наркотичних засобів, що свідчить про обізнаність з цих питань обвинуваченого. Фактично обмін грошима та наркотичними засобами між свідком та обвинуваченим здійснюється шляхом вчинення конклюдентних дій.

Окрім цього, допитаний безпосередньо під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 фактично визнає, що здійснив збут наркотичних засобів свідкові ОСОБА_6 .

З урахуванням вищевикладеного суд відхиляє та не приймає до уваги позицію сторони захисту щодо провокації кримінального правопорушення, та усі докази щодо проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у вказаному кримінальному проваджені та негласних слідчих дій- аудіо-відео контроль особи як 20 травня 2021 року так і 01 червня 2021 року, надані стороною обвинувачення, визнає належними та допустимими.

Щодо твердження обвинуваченого ОСОБА_3 проте, що під час проведення обшуку його житла 24 червня 2021 року працівниками поліції, останні незаконно йому грошові кошти та у подальшому у ході проведення обшуку виявили та вилучили купюру номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993, суд прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, за змістом вказаної норми речові докази є самостійним джерелом доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати недопустимими докази, які отримані внаслідок істотного порушеннями прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Під час перегляду у судовому засіданні відеозапису проведення обшуку, проведеного слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 24 червня 2021 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/4702/21 від 23 червня 2021 року виявлено та вилучено купюра номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993 та мобільний телефон марки Xiaomiз Imee НОМЕР_2 та Imee НОМЕР_3 з сім картою № НОМЕР_4 , які у подальшому визнані речовими доказами судом не встановлено процесуальних порушень під час проведення вищезазначеної слідчої дії.

Більш того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував факту отримання грошових коштів у розмірі 300 гривень 01 червня 2021 року від свідка ОСОБА_6 за збут наркотичного засобу «метадон».

Разом з тим, як вбачається із даних протоколу огляду грошових коштів від 01 червня 2021 року, протоколу огляду покупця особи ОСОБА_6 від 01 червня 2021 року, згідно яких підтверджено ідентифікації та огляд грошових коштів із подальшим врученням грошових коштів для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_3 (т.1, а.с. 93- 100), купюра номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993 напередодні була вручена (видана) свідку ОСОБА_6 для проведення оперативної закупки.

Із показів свідка ОСОБА_6 вбачається, що 01 червня 2021 року під час проведення розрахунків із обвинуваченим ОСОБА_3 , останньому були вручено грошові кошти у сумі 300 гривень, які цього дня свідкові були вручені слідчим.

Оцінивши показання зазначеного свідка, який був допитані безпосередньо під час судового розгляду, попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, суд визнає його показання належними доказами та кладе в основу обвинувального вироку.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Суд приймає до уваги визнання обвинуваченим ОСОБА_3 фактично обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України, оскільки останній повністю підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушення, передбачених ч.1 та ч.2 ст.307 КК України, не визнавши при цьому своєї провини.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. ст.307 КК України, а саме вчинення незаконного придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, та ч.2 ст.307 КК України, а саме ті самі діяння, вчинені повторно.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_3 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зазначена позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 67 КК України судом не встановлено.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.307 КК України, та ч.2 ст.307 КК України законодавцем віднесено до тяжких злочинів.

При цьому суд зауважує, що закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, наявність в останнього другої група інвалідності, в порядку ст.89 КК України обвинувачений вважається особою, що не має судимості, раніш за вчинення умисних злочини у сфері обігу наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів не притягувався, перебуває на обліку лікаря нарколога з діагнозом F11.2, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, за місцем проживання даних про негативну характеристику немає, не одружений, має зареєстроване постійне місця проживання, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що обвинувачений, не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, умисні тяжкі злочини вчинено ним з корисливих мотивів, останньому слід призначити покарання, в межах розміру санкції статей інкримінованих кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, визначивши покарання за сукупністю кримінальних правопорушень ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого більш суворим, у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького районного суду Львівської області від 29 червня 2021 року (справа №442/4702/21) накладено арешт на грошову купюру номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993. та мобільний телефон марки Xiaomi з Imee НОМЕР_2 та Imee НОМЕР_3 з сім картою № НОМЕР_4 .

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Крім цього, відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Відтак, процесуальні витрати на загальну суму 2 059 гривень 44 копійок, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Обвинуваченому у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 13 липня 2021 року (справа №442/4704/21, провадження №11-сс/811/765/21) та визначено заставу в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Застава внесена на рахунок отримувача ГУДКСУ у Львівській області 14 липня 2021 року заставодавцем на підставі вищезазначеної ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 13 липня 2021 року у зв`язку із цим 14 липня 2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено із ізолятора тимчасового тримання ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що підтверджено повідомленням установи від 14 липня 2021 року за серія ЛЬВ №20480.

Відповідно ч.4 ст.202 КПК України, обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, так як запобіжний захід у вигляді застави не був порушений останнім в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, і запобіжний захід у вигляді застави щодо ОСОБА_3 підлягає залишенню до набрання вироком суду законної сили та звернення його до виконання, тому внесений розмір застави в сумі 90 800 гривень підлягає поверненню заставодавцю після набрання цим вироком суду законної сили.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тулиголови Городоцького району Львівської області, громадянина України, винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років;

за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шести) років 6 (шести) місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Тулиголови Городоцького району Львівської області, громадянину України остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 (шести) років 6 (шести) місяців з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати із моменту звернення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_3 строк перебування під вартою по вказаному провадженню з 13 липня 2021 року по 14 липня 2021 року.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_3 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід - скасувати.

Заставу у розмірі в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 800 гривень повернути заставодавцю, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Дрогобицького районного суду Львівської області від 29 червня 2021 року: грошову купюру номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993 та мобільний телефон марки Xiaomi з Imee НОМЕР_2 та Imee НОМЕР_3 з сім картою № НОМЕР_4 .

Речові докази у справі: мобільний телефон марки Xiaomi з Imee НОМЕР_2 та Imee НОМЕР_3 з сім картою № НОМЕР_4 , - повернути володільцю ОСОБА_3 , грошову купюру номіналом 100 гривень з серією та номером УТ 7121993, повернути власнику за належністю, об`єкти дослідження вилучені згортки з кристалічною речовиною білого кольору а саме наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість метадону (основи) становить 0,0467 грама та наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, кількість метадону (основи) становить 0,0473 грама, переданий на зберігання у камеру зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області - знищити.

Речові докази: флеш носій на якому зафіксовано обшук буд. АДРЕСА_1 від 24 червня 2021 року; DVD-R диск № 570 від 14 травня 2021 року, карти пам`яті Мікро СД № 575т від 02 липня 2021 року та карта пам`яті Мікро СД № 570т від 02 липня 2021 року із результатами здійснення негласної слідчої дії ; флеш носій № 575 м від 25 травня 2021 року; - залишити при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 2 059 гривень 44 копійок, пов`язані із залученням експертів.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_14