Провадження №: 1-кп/336/909/2025
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 114-1 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Шевченківського районного суду надійшло кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 114-1 ч. 1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні, вказуючи на відсутність підстав для закриття кримінального провадження, підсудність провадження суду. Прокурором також заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризику переховування від суду, незаконно впливу на свідків, знищення або спотворення доказів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та скоєння інших кримінальних правопорушень.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти призначення справи до розгляду, водночас заперечували проти обрання запропонованого прокурором запобіжного заходу, вказуючи, що прокурором не доведено наявність перелічених ризиків, ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину визнає, щиро розкаявся та співпрацював зі слідством на стадії досудового розслідування, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання у м. Запоріжжя, сталі соціальні зв`язку та до затримання був офіційно працевлаштований, всі докази перебувають у розпорядження сторони обвинувачення, тож йому може бути обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, підстав для закриття провадження не встановлено, перешкод для призначення його до розгляду судом не визначено, тож є підстави для призначення кримінального провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

По даній справі суд враховує те, що особа обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який пов?язаний з перешкоджанням законній діяльності ЗСУ під час воєнного стану, не надав жодних доказів на підтвердження наявності у нього офіційного працевлаштування, стійких соціальних зв?язків або житла, де б він мав змогу постійно проживати, у зв?язку з чим безумовно наявний ризик переховування від суду, а рівно і впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Враховуючи також і сутність звинувачення, наявний також ризик продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

На переконання суду, посилання прокурора на наявність ризику знищення або спотворення доказів безпідставні, адже прокурором підтверджено, що усі зібрані докази перебувають у володінні сторони обвинувачення та доступу сторона захисту до них не має.

Можливість виникнення інших доказів, про яку вказував прокурор, носить малоймовірний та суто теоретичний характер, тож не може враховуватись судом при обранні запобіжного заходу.

Також прокурором не конкретизованого, яким чином, на його думку, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, а також не надано доказів того, що обвинувачений мав набір виїхати за межі України

Водночас вищеперелічені ризики щодо переховування від суду, впливу на свідків та продовження протиправної діяльності є конкретними, можливими та такими, на які сторона обвинувачення чи суд вплинути не можуть, що у своїй сукупності є достатньо вагомими для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а стороною захисту не було надано суду доказів можливості обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, адже не надано доказів належності житла, в якому пропонується постійно проживати обвинуваченому, будь-якій особі, а рівно і згоди цієї особи на постійне проживання там обвинуваченого.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

За ст. 135 ч. 3 КПК України, особа, що перебуває під вартою, викликається через адміністрацію місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

З метою забезпечення особистої участі обвинуваченого в судових засіданнях, враховуючи складність у забезпеченні можливості відеоконференцз`язку через суттєву завантаженість приміщень для ВКЗ, а рівно і недостатньо стабільну якість зв`язку, суд вважає необхідним етапувати обвинуваченого до відповідного закладу у м. Запоріжжя.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 114-1 ч. 1 КК України, на 10.00 годину 19 лютого 2025 року.

Судовий розгляд провадити у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченого, захисника, прокурора.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 114-1 ч. 1 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 квітня 2025 року включно.

Ухвала суду в частині обраного запобіжного заходу діє до 07 квітня 2025 року включно.

Визначити розмір застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі у 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення суми застави обвинуваченим або іншою особою та надання документу, що це підтверджує, ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави на ОСОБА_5 покладаються обов?язки:

прибувати за викликом суду;

не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Попередити заставодавця, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Етапувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 114-1 ч. 1 КК України, з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».

Направити копію ухвали до ДУ «Київський слідчий ізолятор» та ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для забезпечення виконання.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено 07.02.2025 року