Справа № 461/9514/24
Провадження № 1-в/461/298/24
УХВАЛА

Іменем України

10.12.2024 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

засудженого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у в м.Львові клопотання засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь -

в с т а н о в и в :

засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», звернувся в суд із клопотанням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить вирішити питання про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Засуджений ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив суд задоволити його клопотання.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання не заперечив.

Заслухавши пояснення засудженого та прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особову справу, суд дійшов висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, засуджений ОСОБА_3 неодноразово судимий, зокрема:

вироком Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2022 у справі №462/6045/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення воді строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнено останнього від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового стоку на 2 (два) роки 6 (шість) місяців. Згідно із зазначеним вироком, ОСОБА_3 21.08.2022 вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 380,04 грн. без ПДВ; 07.03.2022 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 439,02 грн. без ПДВ; 16.10.2022 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 439,02 грн. без ПДВ;

вироком Залізничного районного суду м.Львова від 14.06.2023 у справі №462/4170/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення воді строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/6045/22 від 01.12.2022 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. Згідно із зазначеним вироком, ОСОБА_3 02.05.2023 вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 291,50 грн. без ПДВ; 02.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 280,00 грн. без ПДВ; 06.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 501,30 грн. без ПДВ;

вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 13.10.2023 у справі №466/9155/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення воді строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 14.06.2023 та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Згідно із зазначеним вироком, ОСОБА_3 19.06.2023 вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 479,00 грн. без ПДВ; 22.06.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 302,34 грн. без ПДВ; 23.06.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 853,74 грн. без ПДВ;

вироком Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 у справі №462/5412/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення воді строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Львова №466/9155/23 від 13.10.2023 призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Згідно із зазначеним вироком, ОСОБА_3 14.05.2023 вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 452,35 грн. без ПДВ; 17.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 801,00 грн. без ПДВ; 22.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 291,50 грн. без ПДВ; 24.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 309,28 грн. без ПДВ; 27.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 518,00 грн. без ПДВ; 28.05.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 499,90 грн. без ПДВ; 05.06.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 291,50 грн. без ПДВ; 08.06.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1138,59 грн. без ПДВ; 06.06.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 281,00 грн. без ПДВ; 22.06.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 291,50 грн. без ПДВ; 04.07.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1138,59 грн. без ПДВ; 04.07.2023 викрав майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 291,50 грн. без ПДВ.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 у справі №462/5412/23, до якого на підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 13.10.2023 (№466/9155/23), до якого, в свою чергу, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 14.06.2023, до якого, в свою чергу, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/6045/22 від 01.12.2022.

Звертаючись до суду із зазначеним клопотанням, засуджений ОСОБА_3 покликається на декриміналізацією вчинених діянь та на підставі цього просить звільнити його від відбування покарання.

Щодо декриміналізації вчинених діянь засудженого ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

На час, до якого відносяться інкриміновані за ч.4 ст.185 КК України обвинуваченому ОСОБА_3 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст.185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2022 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_3 діяння за ч.4 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 248 грн. 10 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 248 грн. 10 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2023 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_3 діяння за ч.4 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 268 грн. 40 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 268 грн. 40 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст.4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2481 грн. у 2022 році та до 2 684 грн. у 2023 році, до яких відносять інкриміновані ОСОБА_3 діяння, кваліфікувалися б за ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

З огляду на наведене, оскільки згідно із вироком Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2022 (справа №462/6045/22) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме за крадіжки у 2022 році (3 епізоди), однак сума викраденого майна щодо кожного з епізодів не досягла порогу кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна станом на момент вчинення, відтак ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Окрім того, оскільки згідно із вироком Залізничного районного суду м.Львова від 14.06.2023 (справа №462/4170/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме за крадіжки у 2023 році (3 епізоди), однак сума викраденого майна щодо кожного з епізодів не досягла порогу кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна станом на момент вчинення, відтак ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Також, оскільки згідно із вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 13.10.2023 (справа №466/9155/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме за крадіжки у 2023 році (3 епізоди), однак сума викраденого майна щодо кожного з епізодів не досягла порогу кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна станом на момент вчинення, відтак ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Окрім того, оскільки згідно із вироком Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 (справа №462/5412/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме за крадіжки у 2023 році (12 епізодів), однак сума викраденого майна щодо кожного з епізодів не досягла порогу кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна станом на момент вчинення, відтак ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Враховуючи наведене вище, у зв`язку із декриміналізацією вчинених ОСОБА_3 діянь за ч.4 ст.185 КК України, суд дійшов висновку про звільнення засудженого від призначених покарань у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

Керуючись ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.369-372, 376, п.13 ч.1 ст.537, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в:

клопотання засудженого ОСОБА_3 - задоволити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2023 (справа №462/5412/23) за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 13.10.2023 (справа №466/9155/23) за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м.Львова від 14.06.2023 (справа №462/4170/23) за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2022 (справа №462/6045/22) за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_3 негайно звільнити від призначеного судом покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду виготовлено 11.12.2024.

Суддя ОСОБА_1