Справа № 482/53/25
Номер провадження 1-кс/482/95/2025
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2025 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , в присутності підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса Миколаївської області клопотання слідчого в кримінальному провадженні т.в.о. начальника СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором в кримінальному провадженні - прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000008 від 08.01.2025 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Воронцівка, Новоодеського району Миколаївської області, з незакінченою середньою освітою (5 класів), не одруженого, на утримані дітей та інших осіб не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця у званні солдата, який проходить військову службу на посаді стрільця-санітара у військовій частині НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 16.02.2015 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, за ч. 1 ст. 185 КК України, покарання громадські роботи 80 годин;

- 26.11.2015 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, за ч.1 ст.70, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 28.04.2016 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, за ч.3 ст.185 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 20.12.2018 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, за ст. 70, ст.71, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;

- 16.08.2021 року Заводським районним судом м. Миколаєва, за ч.4 ст.70, ч.2 ст.289:КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 8 років;

-14.10.2022 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, за ч.2 ст.121 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 7 років;

підозрюваного в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

Органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №189 від 30.05.2024 року, солдат ОСОБА_4 проходить військову службу на посаді стрільця-санітара.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності для України 11.09.1997, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи на порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину проти життя.

Так, 06.01.2025 року в денний час доби, точний час встановити в ході досудового слідства не надалось можливим, солдат ОСОБА_4 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем постійного проживання ОСОБА_7 , де разом з нею та місцевою мешканкою ОСОБА_8 вживали спиртні напої. Цього ж дня, після вжиття спиртного, приблизно в обідній час, точний час встановити в ході досудового слідства не надалось можливим ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 покинули будинок ОСОБА_7 . Але, ОСОБА_4 захотілось продовжити вживати спиртне, та останній цього ж дня, приблизно через годину після свого уходу, повернувся до місця мешкання ОСОБА_7 , розташованого за вищевказаною адресою, де він зайшов до житлового будинку, в якому в цей час перебувала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій він запропонував продовжити вживати спиртне. Проте, ОСОБА_7 відмовилась та зажадала, щоб він покинув її будинок. Знаходячись у вказаний час, у вказаному місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відбувся конфлікт, у ході якого у солдата ОСОБА_4 на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення вбивства ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ігноруючи існуючі норми моралі, не дивлячись на те, що потерпіла є жінкою та особою похилого віку, відчуваючи значну фізичну перевагу над нею, з силою почав наносити останній удари кулаками рук та обутими ногами в область життєво-важливих органів - голови, тулубу, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та переламів 5-го та 6-го ребр справа, та ігноруючи прохання потерпілої припинити нанесення їй ударів. Від отриманих ударів та спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , впала на підлогу будинку, проте ОСОБА_4 не припинив свої злочині дії, а завершуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_7 , схилившись над нею та долаючи фізичний опір останньої, схопив руками життєво важливий орган шию потерпілої та з силою почав її здавлювати руками, поки ОСОБА_7 не перестала подавати ознак життя. Впевнившись в настанні смерті ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину.

08.01.2025 року труп ОСОБА_7 був виявлений родичами останньої.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється в тому, що він будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за мобілізацією на посаді санітару-стрільця в/ч НОМЕР_1 , 06.01.2025 року приблизно в післяобідній час, точний час встановити в ході досудового слідства не надалось можливим, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до місця мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , з якою вони цього ж дня вживали спиртні напої за місцем її мешкання, де між ним та ОСОБА_7 відбувся конфлікт, у ході якого у солдата ОСОБА_4 на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення вбивства ОСОБА_7 , ОСОБА_4 з силою почав наносити останній удари кулаками рук та обутими ногами в область життєво-важливих органів- голови, тулубу, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та переламів 5-го та 6-го ребр справа, та ігноруючи прохання потерпілої припинити нанесення ударів. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , впала на підлогу будинку, проте ОСОБА_4 не припинив свої злочині дії, а завершуючи свій злочинний умисел, схилившись над потерпілою та долаючи її фізичний опір, схопив руками життєво важливий орган шию потерпілої та з силою почав її здавлювати руками, поки ОСОБА_7 не перестала подавати ознак життя.

Встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала у результаті механічної асфіксії удавлення шиї руками.

08.01.2025 року ОСОБА_4 за підозрою у вчинення кримінального правопорушення ч. 1 ст. 115 КК України затримано у порядку ст. 208 КПК України (фактичне затримання 17:55 год. 08.01.2025 року).

08.01.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може:

?переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 , підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі тому, усвідомивши можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін може переховуватись від слідства та суду, у тому числі на непідконтрольні території Україні, враховуючи, що на території України введено військовий стан через збройну агресію Російської Федерацію, який досі діє.

?незаконно впливати на потерпілого, свідка, оскільки місце проживання підозрюваного ОСОБА_4 , є населений пункт, де проживають свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_11 , а тому останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину, шляхом залякування, погроз та іншими способами може впливати на них, показання яких мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, так як, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. У зв`язку з цим, покази свідків отримані в ході досудового розслідування не можуть бути використаними в суді як докази, які доводять вину підозрюваного, тому ризик впливу існує.

?вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, вбачає за можливе грубе порушення військової дисципліни, як одного із основних принципів будови Збройних Сил України, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість та не усвідомлення невідворотності покарання за скоєні ним правопорушення у зв`язку із чим, підозрюваний ОСОБА_4 , може спробувати ухилитись від кримінальної відповідальності. При цьому, підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що за ним закріплена зброя та боєприпаси може використати їх в інших злочинних цілях. Також, в разі переховування від правоохоронних органів, а значить і від військової служби, і такі дії можуть набути ознак злочинів, передбачених ст. ст. 407, 408 КК України,

слідчий просив про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Крім того зазначив, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або його не застосування, ОСОБА_4 повинен перебувати у військовій частині, в якій проходить службу, у зв`язку з чим буде матиме доступ до зброї. Отже існує ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до листа Верховного суду щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні ураховується як відповідний ризик.

Більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані, оскільки:

?згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України сутність особистого зобов`язання полягає у виконанні обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, проте, застосування особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_4 , жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

?для застосування особистої поруки згідно зі ст. 180 КПК України, потрібна наявність поручителів, що заслуховують на довіру, та які поручаються за виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, але жодна особа не виявила намір бути поручителем підозрюваного.

?при обранні домашнього арешту виникає ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 , зможе переховуватись від органів досудового розслідування або суду, окрім застосування даного запобіжного заходу одразу порушить ризик передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, щодо вчинення іншого кримінального правопорушення.

Запобігти ризикам шляхом обрання підозрюваному ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що такі не є достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки.

На думку сторони обвинувачення обрання підозрюваному ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, та зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Для узятих під варту військовослужбовців додатком 12 «Про гауптвахту» до Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та Порядком тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 № 394 (далі Порядок), визначено окремий порядок та умови їх тримання у спеціальному приміщенні гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що є установою військового типу.

Утримання військовослужбовців, до яких застосовано попереднє ув`язнення на гауптвахті обумовлене необхідністю забезпечення умов утримання військовослужбовців, як то право носіння військової форми, дотримання розпорядку дня, військової дисципліни, роздільне утримання один від одного різної категорії військовослужбовців, належне забезпечення харчуванням відповідно до встановлених норм, тощо.

Крім того, із такими військовослужбовцями в обов`язковому порядку проводиться соціально-психологічна робота, спрямована на формування та збереження навичок військової служби, нейтралізацію негативного впливу умов ізоляції на особистість, профілактику та попередження їх агресивної поведінки щодо посадових осіб гауптвахти та варти, інших військовослужбовців, а також до себе, усвідомлення провини за вчинений злочин.

При цьому, Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5, вказані умови не передбачені, натомість, вказаними правилами прямо заборонено носіння військовослужбовцями форменого одягу в слідчих ізоляторах, який є забороненим предметом.

Відповідно до ст. 91 Закону продовольче забезпечення військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 № 336, значно менші норм харчування військовослужбовців, до яких застосовано попереднє ув`язнення на гауптвахті, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту».

Таким чином, законодавством встановлено імперативні вимоги тримання військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, на гауптвахтах Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених.

Захисник щодо задоволення клопотання заперечив та просив застосувати до його підзахисного домашній арешт. При цьому просив врахувати, що підозрюваний визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, та те, що він є військовослужбовцем і бажає виправитись шляхом продовження військової служби.

Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав та просив застосувати до нього домашній арешт.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується:

?протоколом огляду місця події від 08.01.2025, який було проведено за адресою: АДРЕСА_2 ;

?протоколом огляду від 08.01.2025, який було проведено за адресою: АДРЕСА_2 ;

?лікарським свідоцтвом №68 від 08.01.2024 згідно якого встановлено, що причиною смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала внаслідок механічної асфіксії удавлення руками, закритої черепно-мозкової травми, переломом 5,6 ребра з права;

?даними протоколу допиту потерпілої ОСОБА_11 ;

?даними протоколу допиту свідка ОСОБА_8 ;

?даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ;

?даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 08.01.2025 року, у ході якого останній розповів та продемонстрував обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;

?іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, усвідомивши можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін може переховуватись від слідства та суду, у тому числі на непідконтрольні території Україні, враховуючи, що на території України введено військовий стан через збройну агресію Російської Федерацію, який досі діє.

Може незаконно впливати на потерпілого, свідків, оскільки місце проживання підозрюваного ОСОБА_4 , є населений пункт, де проживають свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_11 , а тому останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину, шляхом залякування, погроз та іншими способами може впливати на них, показання яких мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, так як, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. У зв`язку з цим, покази свідків отримані в ході досудового розслідування не можуть бути використаними в суді як докази, які доводять вину підозрюваного, тому ризик впливу існує.

Може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, вбачає за можливе грубе порушення військової дисципліни, як одного із основних принципів будови Збройних Сил України, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість та не усвідомлення невідворотності покарання за скоєні ним правопорушення у зв`язку із чим, підозрюваний ОСОБА_4 , може спробувати ухилитись від кримінальної відповідальності. При цьому, підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що за ним закріплена зброя та боєприпаси може використати їх в інших злочинних цілях. Також, в разі переховування від правоохоронних органів, а значить і від військової служби, і такі дії можуть набути ознак злочинів, передбачених ст. ст. 407, 408 КК України.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Слідчому судді не надано доказів, що стан здоров`я ОСОБА_4 перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку щодо необхідності з огляду на підстави та обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, встановлені в ході розгляду клопотання, не визначати підозрюваному при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 176, 177, 181, 183, 193, 194, 196 КПК України;

постановив:

1. Клопотання слідчого в кримінальному провадженні т.в.о. начальника СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором в кримінальному провадженні - прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000008 від 08.01.2025 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовільнити.

2. Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з триманням на гауптвахті, без визначення розміру застави.

3. Строк дії ухвали рахувати з моменту фактичного затримання з 08.01.2025 року до 09 березня 2025 року включно.

4. Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1