Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/6417/24
Провадження № 1-кп/490/817/2024
У Х В А Л А

«12» грудня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурорів - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

його захисників - ОСОБА_6

- ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000570 про обвинувачення

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 490/6417/24 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування сторін кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів суд дійшов такого.

А. Стосовно предмету кримінального провадження

На розгляд суду надійшов складений 24 липня 2024 року старшим слідчим Слідчого Управління Головного Управління Національної Поліції в Миколаївській області ОСОБА_10 та у той же день затверджений прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_5 .

1. Як зазначив автор обвинувального акту:

03.05.2024 о 23 годині 11 хвилин ОСОБА_5 , маючи при собі балончик зі слізогінним газом «Терен 4-м» та невстановлений в ході досудового розслідування предмет, схожий на ніж, разом з ОСОБА_11 , прибув до супермаркету «Міда», розташованого за адресою: вул. Архітектора Старова, 6 м. Миколаєва, на лавці біля входу до якого з 22 годин 30 хвилин розпивали спирті напої ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

При цьому, цього ж дня о 23 годині 02 хвилині, до вищевказаного супермаркету на належному йому автомобілі VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . приїхав ОСОБА_17 , який залишив свій автомобіль на стоянці, розташованій перед вказаним супермаркетом, та направився до середини магазину. При проході ОСОБА_17 біля групи вищевказаних осіб, ОСОБА_12 звернувся до ОСОБА_17 на що останній не відреагував та зайшов до приміщення вищевказаного супермаркету.

Підійшовши до входу у супермаркет, ОСОБА_5 здійснив телефонний дзвінок, в цей же час. ОСОБА_17 вийшов із супермаркету "Міда" та приєднався до ОСОБА_5 й ОСОБА_18

ОСОБА_5 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підійшли до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , що продовжували сидіти на лавці, при цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_16 з метою придбання спиртного перебували в приміщені супермаркету.

ОСОБА_15 , впізнавши ОСОБА_5 який підійшов до них, простяг останньому руку щоб привітатися. У відповідь ОСОБА_5 , бажаючи вчинити бійку з мотиву раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно наніс ОСОБА_15 удар рукою в область обличчя та намагався спричинити удар кулаком руки ОСОБА_14 але останньому удалось ухилитись від цього удару.

У подальшому через провокативні дії ОСОБА_5 між ним, ОСОБА_17 та ОСОБА_11 з однієї сторони, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - з іншої, на ґрунті неприязних стосунків розпочалася обопільна бійка.

Під час бійки у ОСОБА_5 , що виступив її ініціатором, виник умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень вказаним особам, реалізуючи який ОСОБА_5 дістав заздалегідь приготовлений ним балончик з перцевмісним сльозогінним газом «Терен 4-м» та почав розпилювати вміст балончика в обличчя учасниками вказаної групи осіб, у тому числі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , який вийшов з супермаркету та спробував припинити виниклий конфлікт, ставши між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 .

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , маючи можливість безперешкодно покинути місце бійки, почав переслідувати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , впорскуючи їм в обличчя сльозогінний газ «Терен 4-м», та знову повернувся до ОСОБА_12 , випускаючи цей сльозогінний газ йому в обличчя.

Перебуваючи у вищевказаному місці, приблизно о 23 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 почав бігти за ОСОБА_12 з метою спричинення йому тілесних ушкоджень із піднятою вгору рукою, наздогнавши останнього, перебуваючи на смузі розвороту тролейбусу за адресою: м. Миколаїв. вул. Архітектора Старова, 6, розташовану перед входом до вищевказаного супермаркету. ОСОБА_5 здійснив удар лівою рукою в область обличчя ОСОБА_19 , від якого ОСОБА_12 впав на асфальт.

В той же час. ОСОБА_13 , керуючись своїм негативним ставленням до ОСОБА_5 , намагався завдати останньому тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів кулаками рук.

В подальшому, у ОСОБА_5 який ухилився від ударів ОСОБА_13 та розірвав дистанцію між ним та ОСОБА_13 , на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_13 виник злочинний непрямий умисел, направлений на його умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння його смерті.

03.05.2024 приблизно о 23 годині 15 хвилин, знаходячись навпроти входу до супермаркету «Міда», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, 6. усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї дії, а саме, що внаслідок використання невстановленого в ході досудового розслідування предмету, схожого на ніж, що володіє достатніми властивостями для заподіяння тілесних ушкоджень, несумісних із життям, може настати смерть потерпілого, передбачаючи суспільні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_13 , хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх, маючи об`єктивну можливість уникнути подальшої бійки, ОСОБА_5 тримаючи у правій руці невстановлений в ході досудового розслідування предмет, схожий на ніж, прикладаючи значну фізичну силу, умисно наніс ним один прицільний акцентований удар ОСОБА_13 у життєво-важливий орган - в область грудної клітини зліва, чим спричинив ОСОБА_13 одиночне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця, яке супроводжувалося кровотечею в ліву плевральну порожнину (гемоторакс) та порожнину серцевої сорочки (гемоперикард), внаслідок якого в короткий проміжок часу на місці події настала смерть ОСОБА_13 .

Вчинивши умисне вбивство ОСОБА_13 , впевнившись, що останній від спричиненого удару впав, розуміючи наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, ОСОБА_5 намагався залишити місце події та побіг в бік свого автомобілю, який він залишив між супермаркетом «Міда» та житловим багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 .

Вказані дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

2. Окрім того, органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин.

03.05.2024 о 23 годині 16 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи навпроти входу до супермаркету «Міда», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, 6. розуміючи наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме умисного вбивства ОСОБА_13 , намагався залишити місце події та побіг в бік свого автомобілю, який він залишив між супермаркетом «Міда» та житловим багатоквартирним будинком №6-а по вул. Архітектора Старова м. Миколаєва.

ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з метою затримання ОСОБА_5 , почали бігти за ним, при цьому виражались на адресу останнього нецензурною лайкою.

Зупинившись біля свого автомобіля, маючи реальну можливість безперешкодно залишити місце вчинення злочину, ОСОБА_5 з мотиву неприязних стосунків на фоні раніше спровокованої ним бійки та образливої нецензурної лайки ОСОБА_12 на його адресу, вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження.

Реалізуючи умисел на спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, ОСОБА_5 ,. усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, 03.05.2024 приблизно о 23 годині 16 хвилин, знаходячись у внутриквартальному проїзді між супермаркетом «Міда» розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Архітектора Старова, 6 та багатоквартирним житловим будинком по вул. Архітектора Старова, ба, зупинився на незначній відстані від свого автомобіля, дочекався приближення до нього ОСОБА_12 на відстань, достатню для нанесення удару, та, утримуючи в правій руці заздалегідь приготовлений ним як знаряддя завдання тілесного ушкодження невстановлений в ході досудового розслідування предмет, схожий на ніж, умисно наніс ним ОСОБА_12 один акцентований удар в область черевної порожнини, спричинивши сліпе проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини зліва з пошкодженням брижі низхідної ободової кишки. пересічення лівого поперекового м`язу, які ускладнились внутрішньочеревною кровотечею, заочеревиної гематоми, по ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_12 впав на асфальтове покриття, а ОСОБА_5 сів до свого автомобілю та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, залишивши ОСОБА_12 у безпомічному стані на проїзній частині.

Вказані дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Б. Стосовно умов здійснення цього кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

В. Стосовно обставин здійснення цього кримінального провадження.

І……Судом завершене підготовче провадження та суд розпочав судовий розгляд.

ІІ......Хід цього кримінального провадження можу бути охарактеризованим таким чином.

1. Під час судового розгляду прокурор оголосив обвинувальний акт.

Після цього суд встановив особу обвинуваченого та з`ясував його ставлення до висунутого обвинувачення. При цьому обвинувачений заявив, що свою вину у вчиненні вказаного в обвинувальному акті він не визнає.

2. Далі, суд встановив обсяг та порядок дослідження доказів.

Відповідно до встановленого порядку докази у справі мають досліджуватись у такому порядку

1)допит свідка ОСОБА_20 ;

2)дослідження документів (починаючи з електронних документів, у яких зафіксований перебіг подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження);

3)допит інших свідків;

4)допит потерпілої;

5)допит обвинуваченого.

3. Далі, суд дослідив частину з наявних в розпорядженні сторін доказів.

3.1. Так, частково змінивши за клопотанням сторони захисту визначений порядок, суд допитав свідків:

-ОСОБА_20 ;

-ОСОБА_21 ;

-ОСОБА_22 ;

-ОСОБА_11 .

3.2. Під час судового засідання 07 листопада 2024 року суд за участі сторін дослідив електронні документи, у яких зафіксований перебіг подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Прокурором заявлене клопотання про призначення у справі експертизи цих електронних документів метою більш ґрунтованого аналізу зафіксованої у цих документах інформації, яке ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 листопада 2024 року задоволене.

3.3. Далі, суд дослідив документи, що характеризують застосовану під час здійснення цього кримінального провадження правову процедуру.

3.4. Далі, суд дослідив документи, у яких зафіксовані відомості, отримані під час огляду місця події.

Принагідно з метою оцінки відомостей, що містяться у цих документах, судом, як свідок, допитана особа, вказана у досліджених документах, як їх /документів/ автор ОСОБА_23 .

4. Під час судового розгляду кримінального провадження захистом заявлений відвід головуючому у справі, у задоволенні якого ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 листопада 2024 року.

Менше з цим, шляхом подання такої заяви захист, з визначення за дорученням та за згодою обвинуваченого - висловив позицію, згідно з якою

Як загиблий ОСОБА_13 , так й потерпілий ОСОБА_24 , в будь-якому випадку та, зокрема, в обставинах цього кримінального провадження є особами, яким через їх особисті якості дозволено заподіювати тілесні ушкодження та навіть смерть, й вчинення подібних дій є самозахистом та не є кримінально караним.

5. Окрім того, коментуючи перебіг процесу, обвинувачений під час судового засідання 11 вересня 2024 року зазначив, що хтось з осіб, які перебували в одній компанії з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , образливо висловився на адресу його друга ОСОБА_17 , а потім обізвав його /обвинуваченого/ /далі мовою оригіналу/: «жирной свиньёй».

У відповідь на це він дав тому, хто його образив, ляпасу.

Після чого уся компанія почала на нього нападати, що й мало наслідком події, що наразі розглядаються у суді.

ІІ……Вирішуючи питання про подальший рух цього кримінального провадження, суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики

1. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовує, зокрема, процесуальний закон, що регулює аналогічні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

2. Відповідно до статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України

…

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

/частина 2/

…

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

/частина 6/

ІІІ……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Наразі процесуальний час, що може бути використаним 12 грудня 2024 року на розгляд цього кримінального провадження, вичерпаний.

2. Відносини, що виникли в зв`язку із таким, та ті, що врегульовані у статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України, є повністю подібними, адже мають тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Таке доводить, що за обставин, що склались в межах цього кримінального провадження, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

3. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та учасників судового провадження, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 17 січня 2025 року до 10-30 години.

Отже, у судовому засіданні слід оголосити перерву до 17 січня 2025 року до 10:30 години.

Г. Стосовно? ? застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого

І......Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави

1. В обґрунтування послався про те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також про наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити новий злочин.

2. Захисник ОСОБА_7 вважав подане прокурором клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

2.1. Зазначив, що будь-яких відомостей про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, матеріали кримінального провадження не містять, навпаки поведінка обвинуваченого під час здійснення цього кримінального провадження свідчить про те, що обвинувачений сумлінного виконує свої процесуальні обов`язки.

З огляду на це захисник наголосив на такому.

(а) Обвинувачений одразу після подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, дійсно поїхав до міста Первомайська, де на той час мешкав разом із сім`єю, але лише для того, щоб убезпечити свою дружину та свою дитину, за життя яких побоювався. Перевізши дружину та дитину у небезпечне місце, він одразу повернувся до міста Миколаєва, розуміючи, що буде затриманим. При цьому його захисник пере телефонувала компетентним представникам органів досудового розслідування та повідомила тих, що обвинувачений повертається, й працівники правоохоронних органів обвинуваченого дочекались, після того пой прибув до них, взяв участь в ошуці та був затриманим.

(б) Далі, коли відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_25 обвинувачений був звільненим з-під варти, він добровільно прибув у судове засідання Миколаївського апеляційного суду, маючи усі підстави вважати, що буде затриманим; після проведення судового засідання очікував рішення в офісі своїх захисників та, дізнавшись про те, що апеляційний суд обрав відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, очікував прибуття представників правоохоронних органів.

(в) Обвинувачений є знятим з військового обліку, з огляду на що одразу після подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження міг виїхати за межі України. Проте, такого не зробив, натомість повернувся до міста Миколаєва та чекав (й досі чекає) на справедливий розгляд цього кримінального провадження.

2.2. Також захисник звернув увагу на ту обставину, що частина свідків у справі вже допитані.

Інші ж свідки у подіях, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, виступали на боці ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , з огляду на що можливості впливати на них ОСОБА_5 вочевидь не має.

2.3. Захисник також звернув увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_5 , хоча за станом здоров`я не може брати участь у бойових діях, але надавав істотну фінансову допомогу Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України.

2.4. Звернув захисник увагу й на ту обставину, що обвинувачений має постійне місце роботи, сім`ю, постійне місце проживання.

2.5. Окрім того, захисник зауважив про те, що досудове розслідування цього кримінального провадження проводилось поспіхом та без належної ретельності та дбайливості.

Також зауважив, що та обставина, що під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження на обвинуваченого нападало декілька чоловік з ножами, не є «малозначним»/«незначним» приводом для застосування насильства у відповідь.

2.6. Додатково захисник зауважив, що прокурор, не належним чином здійснюючі процесуальне керівництво та, прогнозовано, не будучи досконально освіченим про зміст доказів у справі, змушує суд вживати додаткові організаційні заходи щодо встановлення обставин кримінального провадження, чим створює перешкоди для розгляду справи у розумні строки.

3. Захисник ОСОБА_6 позицію захисника ОСОБА_26 підтримала.

4. Обвинувачений позицію своїх захисників підтримав.

5. Потерпіла під час судового засідання клопотання прокурора підтримала.

ІІ......Вирішуючи це клопотання, суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

1. В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_27 від 06 травня 2024 року відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 02 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2024 року скасовано ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 червня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, та постановлено ухвалу продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 серпня 2024 року (в межах строку досудового розслідування).

2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 вересня 2024 року включно.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року апеляційна скарга захисника на вказану ухвалу залишена без задоволення, а вказана ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції наголосив, що

«суд першої інстанції, мотивуючи прийняте рішення, зазначив, що висунута ОСОБА_5 «підозра» для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є «обґрунтованою» … що на стадії судового розгляду є неприпустимим ….»

Разом із цим, апеляційний суд виснував, що

«є правильним висновок суду першої інстанції, що на даній стадії судового розгляду встановлення вини/невинуватості особи можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення».

3. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2024 року строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжений до 10 листопада 2024 року включно.

Ухвалою цього ж суду від 08 листопада 2024 року строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжений до 06 січня 2025 року включно.

4. Під час застосування цього запобіжного заходу Центральний районний суд міста Миколаєва виходив з наявності ризиків того, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального Кодексу України (ризики, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні а також вчинити інші кримінальні правопорушення).

ІІІ......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

1. Відповідно до частини 3 статті 415 Кримінального Процесуального Кодексу України

Висновки і мотиви [суду апеляційної інстанції], з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

2. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

3. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

-особисте зобов`язання;

-особиста порука;

-застава;

-домашній арешт;

-тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

4. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

...

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема:

-щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

-щодо злочину, який спричинив загибель людини;

/частина 4/

При цьому відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення»

Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою … є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України…

/частина 1/

5. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

6. Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

6.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

6.2. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

При цьому у пункті 63 цього ж рішення наголошується на тому, що

Якщо «праводопоідбна підозра» має існувати на момент арешту та первісного затримання, то у разі продовження тримання під вартою також має бути продемонстровано, що підозра зберігається та що вона, так само, як і раніше, ґрунтується на «праводоподбіних підставах».

6.3. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

6.4. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

6.5. Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.

Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб

Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.

/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

IV……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_5 .

1. Відповідно до позиції, що була висловлена апеляційним судом під час здійснення цього кримінального провадження у суді першої інстанції, суд зауважує, що оскільки по справі лише здійснюється судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

2. Разом з тим, відповідно до правової позиції, що започаткована у практиці Європейського Суду з Прав Людини, зокрема у згаданому вище рішенні у справі «Parildak v. Turkey» - суд відзначає таке.

2.1. Зміст висунутого ОСОБА_5 обвинувачення зводиться загалом до того, що він, перебуваючи у публічному місці, на ґрунті несуттєвого конфлікту позбавив життя одну особу та важко поранив іншу.

2.2. Наявні в розпорядженні суду відомості, зокрема отримані з електронних документів - не дають розумних підстав для сумнівів у «правдоподібності» як викладених в обвинувальному акті фактів, так й запропонованої органами досудового розслідування кваліфікації.

2.3 Стосовно ж посилань захисту про те, що погроза застосування ножів не є «несуттєвою» обставиною слід зазначити таке.

Поза розумним сумнівом, ці посилання заслуговують на увагу.

В той же час, на цій стадії кримінального провадження вони не здатні поставити під сумнів «правдоподібність підозри», адже стосуються лише певних епізодів конфлікту, але не конфлікту в цілому.

2.4. Стосовно посилань захисту про обставини досудового розслідування цього кримінального провадження суд відзначає таке.

Не можливо заперечити очевидну слушність більшої частини посилань сторони захисту про те, що досудове розслідування цього кримінального провадження здійснювалось без належної сумнівності, а також без належної ретельності та дбайливості.

В той же час, отримані під час судового розгляду відомості не дають підстав стверджувати, що вказані захистом вади є непоправними, а їх усунення істотно зменшить «правдоподібність» підозри.

2.5. Захисник посилається й про те, що наданий суду обвинувальний акт не повною мірою відповідає відомостям про подію кримінального правопорушення, що зафіксовані, зокрема, у досліджених судом електронних документах.

Але такі посилання, у разі їх підтвердження, лише зайвий раз підкреслять відсутність належної ретельності та дбайливості під час досудового розслідування, проте не є здатними поставити під сумнів правдоподібність суті версії органів досудового розслідування.

Отже, висунута ОСОБА_5 підозра є «правдоподібною»

3. Захист також звертає увагу на ту обставину, що вади досудового розслідування перешкоджають суду ефективно та у розумні строки здійснювати розгляд цього кримінального провадження.

Але на цьому етапі кримінального провадження ці посилання на обставинах справи не ґрунтуються, адже суд ефективно досліджує докази у порядку, що був визначений за участі сторін.

Та обставина ж, що у справі призначена експертиза, наразі на хід судового розгляду не впливає.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Стосовно наявності цього ризику суд відзначає таке.

1.1. Як зазначалось вище, зміст висунутого ОСОБА_5 обвинувачення зводиться до того, що він, перебуваючи у публічному місці, на ґрунті несуттєвого конфлікту позбавив життя одну особу та важко поранив іншу.

Таке свідчить про те, що обвинувачений є схильним до небезпечних агресивних дій відносно інших осіб, що, в свою чергу, доводить ймовірність вчинення ним нових злочинів проти життя та здоров`я особи.

1.2. Також суд відзначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини.

Таке, з огляду на приписи кримінального закону, дає підстави для обґрунтованого припущення про те, що виправлення його особи таким чином, щоб він не вчиняв нових злочинів, є можливим лише у разі його тривалого перебування в умовах позбавлення свободи.

Наразі ж строк перебування обвинуваченого в таких умовах не є домірним визначеному законом.

1.3. Остання теза в обставинах цього кримінального провадження набуває особливої актуальності, адже захист з визначення за дорученням та за згодою обвинуваченого наполягає на наявності в нього саме права заподіювати тілесні ушкодження потерпілим з огляду на їх (потерпілих) особисті якості.

З огляду на таке, наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

2.1. Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

21.2. Що ж стосується посилань захисту, то вони, хоча й свідчать про зниження ризику переховування від суду, проте наведених міркувань суду не спростовуються.

З огляду на таке, наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України суд вважає неспростованою.

3. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Аналізуючи наявність цього ризику на цій стадії кримінального провадження, суд враховує таке.

3.1. Виснуючи про наявність цього ризику, суд виходив з того, що його наявність узгоджується із наявністю ризику втечі, адже обидві ці ризики зумовлені наявністю однієї спонуки уникнення кримінальної відповідальності; втеча є спробою фізично уникнути покарання а протиправний вплив на свідків та потерпілих спробою спотворити докази у справі та уникнути покарання внаслідок спотворення обставин дійсності.

При цьому суд виходив з того, що наявність ризику втечі в обставинах цього кримінального провадження є доведеною

3.2. З огляду на таке суд відзначає, що на теперішній час наявність ризику втечі з боку обвинуваченого не є спростованою.

3.3. В той же час, у цьому конкретному кримінальному провадження обставини конфлікту можливо повною мірою встановити внаслідок аналізу електронних документів, на яких перебіг подій є повною мірою зафіксований за допомогою камер відео спостереження.

Таке робить показання свідків у цьому кримінальному провадженні такими, що з визначення не є здатними вплинути на результати судового розгляду.

Це, в свою чергу, робить вплив на свідків:

-з одного боку таким, що є геть позбавленим сенсу;

-з іншого боку таким, що, навіть у разі, якщо обвинувачений вдасться до дій щодо впливу на свідків, не є здатним вплинути на перебіг кримінального провадження.

Наведене доводить, що ризик впливу на свідків з боку обвинуваченого наразі є відсутнім.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно обвинуваченого.

1. Характер встановлених судом ризиків, особливо ризику вчинення нових злочинів є таким, що на цій стадії кримінального провадження запобігти цьому ризику інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не є можливим.

2. Під час обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу суд відзначає й таке.

2.1. В цьому випадку публічний інтерес полягає ні в чому іншому, як у захисті громадян та суспільства від свавільних дій щодо позбавлення життя.

При цьому, як зазначається у процитованих вище рішеннях Європейського суду з прав людини, здійснення такого захисту утворює фундамент демократичного суспільства, відсутність такого захисту позбавляє можливості для існування саме такого суспільства.

Держава ж є зобов`язаною захищати право на життя своїх громадян, такий захист становить мету її діяльності та зміст її /держави/ обов`язку

2.2. З огляду на таке суд відзначає, що в цьому випадку діями обвинуваченого публічний інтерес був істотно порушений, адже. як зазначалось вище, він у публічному місці вчинив посягання на життя двох осіб.

2.3. Відзначає суд й ту обставину, що обвинувачений вчинив злочин проти життя та здоров`я інших осіб під час дії воєнного стану, тобто у період, коли публічний порядок є особливо вразливим.

Наведене доводить, що внаслідок дій обвинуваченого публічний порядок дійсно опинився під загрозою, при цьому такою мірою, що публічний інтерес в цьому випадку виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

3. Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, захист головним чином спираючись про те, що ризик втечі з боку обвинуваченого, на переконання захисників, є відсутнім.

Стосовно цих посилань захисту суд відзначає таке.

3.1. Ці посилання, як зазначалось вище, не є повною мірою обґрунтованими.

3.2. До того ж, в обставинах цього кримінального провадження цей ризик не є вирішальним; вирішальними є ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів, його ставлення до подій а також підвищена суспільна небезпека діяння, у вчиненні якого він підозрюється.

4. Захист стверджує, що належна поведінка обвинуваченого може бути забезпеченою внаслідок застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

З огляду на ці посилання захисту суд в черговий раз наголошує, що ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів через малозначний привід навряд можна запобігти в умовах, що не передбачають постійний нагляд за обвинуваченим та постійний контроль за його поведінкою.

Та такі умови можуть бути забезпеченими лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну цього запобіжного заходу слід відмовити.

Ґ. Стосовно? організації наступного судового засідання

1. Обвинувачений постійно перебуває у місцях попереднього ув`язнення; оперативна обстановка на території міста Миколаєва не дозволяє здійснити його доставку у судове засідання.

2. Відповідно до Відповідно до статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі:

1)неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин /пункт 1/;

2)введення воєнного стану /пункт 4-1/

/частина 1/

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

/частина 2/

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.

/частина 3/

...

Суд може постановити ухвалу про участь учасника кримінального провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду ...

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, знаходиться у приміщенні, розташованому на території, яка перебуває під юрисдикцією суду, або на території міста, в якому розташований суд, судовий розпорядник або секретар судового засідання цього суду зобов`язаний вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу, та перебувати поряд з нею до закінчення судового засідання.

/частина 7/

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені абзацом другим частини сьомої цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.

Особа, яка тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні такої установи за допомогою її технічних засобів та з використанням власного кваліфікованого електронного підпису.

У разі відсутності власного кваліфікованого електронного підпису участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції здійснюється з використанням електронного кабінету установи або кабінету її службової особи.

Технічну можливість участі у відеоконференції, належну якість зображення та звуку, інформаційну безпеку тощо забезпечує така установа.

/частина 9/

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Відео- та звукозапис відеоконференції зберігаються в матеріалах кримінального провадження в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

/частина 10/

...

Дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

/частина 12/

3. З огляду на наведене суд вважає, що участь обвинуваченого у наступному судовому засіданні слід забезпечити шляхом організації відео конференції.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - оголосити перерву до 17 січня 2025 року до 10:30 години.

2.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 10 лютого 2025 року включно.

3.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

4.Забезпечити участь обвинуваченої ОСОБА_5 у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Доручити адміністрації Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" забезпечити 17 січня 2025 року о 10:30 годині участь обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні у режимі відео конференції, а також виконати дії, передбачені частиною 1 статті 345 КПК України.

Викликати до судового засідання у приміщення Центрального районного суду міст Миколаєва /м. Миколаїв, вул. Захисників Миколаєва, 41/12/ прокурора, захисника та потерпілого.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_28 =

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\