Справа № 305/904/24
Номер провадження № 1-кп/305/191/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Рахів матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено 28.11.2022 в ЄРДР за № 0000264 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Костилівка, мешканця

АДРЕСА_1 , громадянина України,

з вищою освітою, одруженого, електромонтера охоронно-

пожежної сигналізації сектору технічної служби Мукачівського

міжрайонного відділу УДСО при УМВС України в Закарпатській

області, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До Рахівського районного суду Закарпатської області 04.04.2024 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 28.11.2022 в ЄРДР за № 0000264 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України.

З обвинувального акту, який був погоджений 29.03.2024 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , вбачається, що розпорядженням Рахівської районної державної адміністрації № 18 від 21.01.2003 ОСОБА_4 отримав у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», з кадастровим номером :60:002:0049 площею 0,72 га, розташовану за межами населеного пункту урочище «Плеші» на території Рахівської міської ради Рахівського району. Таким чином, 21.01.2003 року ОСОБА_4 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та, відповідно, реалізував своє право в розумінні ст. ст. 116 - 121 Земельного кодексу України. Надалі у точно невстановлений досудовим розслідуванням день та час у ОСОБА_4 виник корисливий умисел направлений на незаконне шляхом обману отримання у порядку безоплатної приватизації земельної ділянки. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне безоплатне отримання земельної ділянки, 04.08.2016 року ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою заволодіння земельною ділянкою шляхом обману подав до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення для отримання у порядку безоплатної приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою: Рахівський район, Чорнотисянська сільської ради, полонина «Довга», за межами населеного пункту. Разом з тим, у клопотанні зазначив, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував, хоча достовірно знав, що у 2003 році вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №3560-сг від 11.12.2017 року ОСОБА_4 незаконно безоплатно отримав у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0160 площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за межами населеного пункту на території Чорнотисянської сільської ради полонина Довга Рахівського району, ринкова вартість якої, згідно з висновком судово оціночної земельної експертизи станом на дату державної реєстрації в Державному земельному кадастрі складає 63 205 гривень. Таким чином, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_4 незаконно безоплатно отримав у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0160 площею 0,12 га, чим державним інтересам, на даний час в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, завдано матеріальних збитків на загальну суму 63 205 гривень. Крім того, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що у 2003 році вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яку розпорядженням Рахівської районної державної адміністрації № 18 від 21.01.2003 отримав у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», з кадастровим номером :60:002:0049 площею 0,72 га, розташовану за межами населеного пункту урочище «Плеші» на території Рахівської міської ради Рахівського району, та відповідно реалізував своє право в розумінні ст.ст. 116 - 121 Земельного кодексу України на безоплатне отримання земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства». Однак, незважаючи на вказане, 04.08.2016 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у відділі Рахівського району Головного управління держгеокадастру в Закарпатській області за адресою: в м. Рахів, вул. Миру, 34, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою заволодіння земельною ділянкою підробив клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення для надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою: Рахівський район, Чорнотисянська сільської ради, полонина «Довга», за межами населеного пункту, до якого вніс неправдиві відомості, що земельну ділянку для введення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував. Крім того, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у 2003 році вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яку розпорядженням Рахівської районної державної адміністрації №18 від 21.01.2003 отримав у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», з кадастровим номером :60:002:0049 площею 0,72 га, розташовану за межами населеного пункту урочище «Плеші» на території Рахівської міської ради Рахівського району, та відповідно реалізував своє право в розумінні ст. ст. 116 - 121 Земельного кодексу України. Однак незважаючи на вказане, 04.08.2016 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у відділі Рахівського району Головного управління держгеокадастру в Закарпатській області за адресою: в м. Рахів, вул. Миру, 34, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного заволодіння земельною ділянкою використав завідомо підроблений документ, шляхом подання клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення для отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою: Рахівський район, Чорнотисянська сільської ради, полонина «Довга», за межами населеного пункту. Разом з тим зазначив, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував, хоча достовірно знав, що у 2003 році вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК У країни, а саме - шахрайство - заволодіння чужим шляхом обману, ч. 1 та 4 ст. 358 КК України підроблення документів - тобто підроблення іншого офіційного документа, який надає права, з метою використання його підроблювачем та використання завідомо підробленого документа.

Обвинувачений ОСОБА_4 17.04.2024 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження підтримав та просить таке задовольнити. Наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків даності йому зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 , про те, що звільнення від відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов до такого висновку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України є кримінальними проступками.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 року визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, яка вчинила злочин, установлених законодавством обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК у порядку встановленому КПК.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися (незалежно від того, надійшла справа з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його скоєнні, а такою, що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне рішення. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Пунктом 8 вище зазначеної постанови чітко визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухиляється від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19), перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: 15 років з часу вчинення злочину, 5 років - з часу вчинення кримінального проступку.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Практика Суду зводиться до того, що зупинення досудового розслідування чи судового провадження у зв`язку з розшуком підозрюваного/обвинуваченого саме собою не свідчить про ухилення від слідства чи суду. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України в такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення від органів досудового розслідування чи суду. Тобто мають бути наявні дві обставини, доведений факт ухилення від слідства чи суду, та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду, процесуальне рішення про зупинення провадження та оголошення розшуку у справі не приймалось.

Отже, ОСОБА_4 ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, а також те, що він обвинувачується у вчиненні 04.08.2016 кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1, 2 ст. 358 КК України, тобто з моменту їх скоєння минуло понад вісім років, строк притягнення до відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України складає три роки, передбачені ч.ч. 2 та 3 ст. 49 КК України обставини не встановлені, згоду ОСОБА_4 , а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, а провадження у справі закрити.

Що стосується питання визнання чи невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 , то суд виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі № 734/3220/17, провадження № 51-3020км22.

Що стосується витрат на залучення експерта - всього 3786,40 грн за проведення оціночно-земельної експертизи, то такі слід віднести на рахунок держави, з огляду на таке.

Верховний Суд 12 вересня 2022 року розглянувши справу № 203/241/17 провадження № 51-4251кмо21 зробив висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У даному кримінальному провадженні призначення експертиз здійснювалося на підставі процесуального рішення органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, отже витрати на залучення експерта для проведення судово-хімічних експертиз у такому випадку покладається на рахунок держави.

Питання про долі речових доказів суд не вирішує, оскільки обвинувальний акт не містить даних про такі.

Цивільного позову не було заявлено.

У відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосований.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 14.07.2023 в межах цього кримінального провадження було накладено арешт майна.

За приписами частини 4 ст. 132 КПК ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 554/2506/22 провадження № 51-4350кмо23, зробила висновок, що у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 284, 314, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 1 та ч. 2 ст. 358 КК України та закриття провадження у справі на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 1 та ч. 2 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2022 за № 0000264 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, закрити на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Витрати на залучення експерта для проведення оціночно-земельної експертизи в сумі 3786,40 гривні віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1