ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2667/24
Провадження №1-кс/477/1177/24
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна

20 листопада 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

представника власника майна - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 року про накладення арешту на майно, що було вилучено 08 листопада 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу, марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000721 від 13 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України.

В ході досудового розслідування здобуто докази які вказують на те, що було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням дизельного палива з тепловозів АТ «Українська залізниця» за попередньою змовою групою осіб, а також встановлено осіб, що можуть бути причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, їх місце проживання, транспортні засоби що перебувають у користуванні останніх тощо.

08 листопада 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу, марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 , який перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення кримінального правопорушення було виявлено та вилучено зазначений транспортний засіб.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_6 звернувся з даним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 підтримала подане клопотання та просила його задовольнити, посилаючись на достатність підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям речового доказу, тому з метою його збереження наявні підстави для арешту вилученого майна.

Власник вилученого майна - ОСОБА_4 в судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що вилучене майно є його власністю та арештом цього майна обмежиться і порушиться його право щодо користування та володіння цим майном.

Представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про арешт вилученого майна, посилаючись на те, що вилучене майно не зберегло на собі жодних слідів кримінального правопорушення та не має ознак набутого протиправним шляхом, так як його реєстрація за ОСОБА_7 відбулася у грудня 2023 році, що виключає його набуття за кошти отриманні від протиправної діяльності. Тому арешт майна у вказаному випадку матиме ознаки втручання у право особи володіти своїм майном.

Заслухавши думку учасників судового провадження, п еревіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що в що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000721 від 13 серпня 2024 року, кваліфіковане за частиною четвертою статті 191, частиною четвертою статті 185 КК України, за фактом вчинення ряду діянь, пов`язаних із таємним викраденням дизельного палива з тепловозів АТ «Українська залізниця» за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження, встановлено, що група осіб, у складі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за попередньою змовою між собою та третіми особами, що працюють на посадах машиністів та помічників машиністів в АТ «Українська залізниця» в період часу з 03 вересня 2024 року по 07 листопада 2024 року таємно вкрали дизельне паливо з локомотивів та тепловозів АТ «Українська залізниця», чим спричинили збитків на загальну суму 210 940 (двісті десять тисяч дев`ятсот сорок) гривень.

Також під час досудового розслідування обставин указаного правопорушення, органом досудового розслідування проведено комплекс негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких задокументовані вище викладені обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування було здобуто достатні дані, які б вказували на причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , який перебуває на посаді інструктора локомотивного господарства «Локомотивне ДЕПО Миколаїв» та має у своєму користуванні транспортний засіб, марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

08 листопада 2024 року в межах цього кримінального провадження проведено низку обшуків за місцем проживання осіб, що можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення, в належних їм нежитлових приміщеннях, транспортних засобах за місцем роботи тощо.

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання про арешт майна, 08 листопада 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи - транспортного засобу - автомобіля, марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено вказаний вище транспортний засіб.

Постановою слідчого від 08 листопада 2024 року вилучене під час проведення обшуку майно визнано у якості речового доказу в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000721 від 13 серпня 2024 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор шляхом направлення клопотання засобами поштового зв`язку 11 листопада 2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, а також з урахуванням заперечень сторони захисту, слідчий суддя виходить з такого.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

У свою чергу зі змісту клопотання, та доданих до нього матеріалів, зокрема протоколу обшуку від 08 листопада 2024 року вбачається, що під час обшуку іншого володіння особи - транспортного засобу - автомобіля, марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим не віднайдено жодної речі та документу, що перелічені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. Протокол обшуку не містить відомостей про наявність на вказаному автомобілі слідів вчиненого кримінального правопорушення, що відносило б його до засобів чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, після чого вилучено сам транспортний засіб.

При цьому, звертаючись із цим клопотанням прокурор ОСОБА_6 у поданому клопотанні та прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні по розгляду цього клопотання, просили накласти арешт на вилучене майно, виключно з метою збереження речових доказів, посилаючись на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України.

У свою чергу, слідчий суддя вважає неналежними доводи прокурора у цій частині клопотання, так як ним не наведено підстав та обставин вважати вказане вище вилучене майно речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Так за змістом клопотання прокурора неможливо зрозуміти яким чином транспортний засіб -автомобіль, марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відноситься до кримінального провадження, які сліди зберіг на собі, чи є вказаний транспортний засіб предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали поданого клопотання не містять відомостей та належних підстав, вважати вилучений транспортний засіб засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, прокурором не наведено які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна з метою його збереження як речового доказу, через його невідповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При цьому, як слушно зазначено представником власника вилученого майна - адвокатом ОСОБА_5 , підстав вважати, що вказане майно могло бути здобуто незаконним шляхом, що могло мати своїм наслідком застосування до нього спеціальної конфіскації ініціатором клопотання не наведено, а слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено.

Також слідчий суддя звертає увагу процесуального керуючого у цьому кримінальному провадженні й на ту обставину, що станом на момент вилучення майна та ініціювання питання про його арешт ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а тому арешт на вказане майно можливо накласти лише виключно у випадку його відповідності ознакам речового доказу, що наведені у статі 98 КПК України.

З огляду на викладене, оскільки за загальним правилом, визначеним частиною третьою статті 132 КПК України, застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливе лише тільки коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні сторони обвинувачення, а накладення арешту, без з`ясування вище вказаних обставини може бути надмірним тягарем та перешкоджати реалізації підозрюваним та членами його родини гарантованих Конституцією України прав, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора про арешт майна не обґрунтовано належним чином.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

З урахуванням вищевикладеного доводи клопотання про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна для запобігання його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що таке майно відповідає зазначеним у частині другій статті 167 КПК України критеріям, слідчий суддя відхиляє як такі, що не підтвердженні належними доказами й спростовуються матеріалами судового провадження.

Керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого 08 листопада 2024 року під час проведення обшуку іншого володіння особи, а саме на: транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_13