УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області, в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000359 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням, в якому просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів посилаючись на те, що стосовно обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який невдовзі закінчується, ризики, які були підставою для обрання та продовження даного запобіжного заходу не змінилися.

В своєму клопотанні прокурор вказав:

20.09.2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21.09.2024 року слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області постановлено ухвалу, згідно якої стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.11.2024 року включно.

18.11.2024 головуючою суддею Володимир-Волинського міського суду Волинської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 днів, до 16.01.2025 року.

Тобто запобіжний захід вже продовжувався і невдовзі закінчується.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в обранні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5

ч. 1 ст. 177 КПК України та запобігання наступним спробам:

- переховуватися від суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що обвинувачений розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду;

Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів пов`язана з вступом в силу Закону України № 2531-IX від 16.08.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

В обґрунтування необхідності застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважаю за доцільне звернути увагу суду на наступні обставини, які в силу ст. 178 КПК України та які мають враховуватись судом при обранні запобіжного заходу:

1. Вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України з огляду на наявні докази у кримінальному провадженні.

2. Тяжкість покарання.

Санкція злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років, тобто є умисним тяжким злочином.

3. Вчинення злочину в умовах воєнного стану.

24.02.2022 військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Дії, що інкримінуються ОСОБА_4 мають виняткову суспільну небезпечність в період триваючої збройної агресії Російської Федерації, особливо, в бойовій обстановці, оскільки спрямовані на підрив основоположної засади функціонування Збройних Сил України єдиноначальності.

Заявлені стороною обвинувачення ризики, встановлені слідчим суддею, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

Враховуючи викладене та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку із закінченням 16.01.2025 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , керуючись вимогами ст. ст. 36, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194, 197, 331, 350, КПК України, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні:

Прокурор підтримав клопотання.

Захисник та обвинувачений вказали на необґрунтованість та безпідставність мотивів клопотання прокурора, заперечували проти задоволення клопотання. Просили відмовити прокурору.

Суд, заслухавши клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, думку учасників справи, дослідивши представлені до клопотання матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

У кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Зі змісту ст. 197 КПК України вбачається, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні суду перебуває справа по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України. Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в період військового стану, за яке передбачене покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у разі доведення його вини, може та матиме можливості переховуватись від суду, намагаючись уникнути покарання, перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений самовільно без дозволу командира залишив місце несення військової служби, може схиляти до аналогічної протиправної поведінки також інших військовослужбовців, а також враховуючи неможливість застосування більш мяких запобіжних заходів пов`язаних з вступом в силу Закону України №2531 ІХ від 16.08.2022 «Про внесення змін до КПК України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються, зокрема ч.5 ст. 407 КК України, а тому існують обставини, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 при зміні йому запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, зможе здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Отже, залишаючись на свободі, ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, може впливати на свідків, вчинити новий злочин та переховуватися від органів досудового розслідування. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання, даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, яка в теперішній момент перебуває у стані війни та активних бойових дій, що в тій чи іншій мірі впливає й на суспільство. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, внаслідок чого слідчий суддя приходить до висновку продовжити відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вищевказані обставини, на думку суду, дають достатні підстави вважати, що лише продовження підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування зазначеними вище у клопотанні ризикам, визначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, є недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

Обставини, зазначені у клопотанні, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Відсутні передумови для застосування підозрюваному менш суворого виду запобіжного заходу, а стороною захисту не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості утримання підозрюваного в умовах СІЗО.

Наведені стороною захисту та підозрюваним обставини вже враховувались слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а тому проаналізувавши поведінку обвинуваченого і характеризуючи дані, суд відхиляє клопотання сторони захисту про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.9 Закону України «Про міжнародні договори», ст. ст. 176, 177, 178, 183, 193, 331, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 08 березня 2025 року, включно.

Ухвала діє до 08 березня 2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду, в частині продовження строку тримання під вартою, може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали вручити зацікавленим особам обвинуваченому, захиснику, прокурору, начальнику СІЗО та конвойній службі.

Головуючий суддя: ОСОБА_1