Справа № 214/8624/24
провадження 1-кп/216/466/25
ВИРОК

іменем України

25 лютого 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за № 0000429 від 28 травня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «капітан», командир 2 патрульного взводу 2 патрульної роти 1 патрульного батальйону раніше не судимого, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -

за ч. 4 ст. 425 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді командира 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у званні «капітан», у період часу з 13.09.2023 по 12.02.2024 втратив військове майно внаслідок недбалого ставлення до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, яке було виявлене по АДРЕСА_1 на загальну суму 416050 гривень 00 копійок.

Встановлено, що ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовому званні «капітана», у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом НГУ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 ,

У зв`язку з перебуванням підрозділу в районі виконання СБЗ, втрати майна внаслідок збройної агресій рф проти України, командуванням військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення щодо виведення капітана ОСОБА_4 до пункту постійної дислокації для належного оформлення та списання втраченого внаслідок бойових дій ворога майна і у подальшому прийому/передачі посади, яка пройшла під час планової інвентаризації, визначеної наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2024 №206.

Також, згідно висновку службового розслідування для встановлення причин та умов, що призвели до факту нестачі матеріальних цінностей служби озброєння 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) в/ч НОМЕР_1 НГ України від 25.04.2024 №1193, втрата військового майна спричинена неналежним виконанням командиром стрілецької роти капітаном ОСОБА_4 своїх обов`язків, що виразилось у тому, що вказана посадова особа на незадовільному рівні проводила видачу та контроль за утриманим військовим майном, чим створив умови для подальшого утворення нестачі майна.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 425 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» опублікованої у журналі Голос України від 4 березня 2015 року № 39.

Відповідно до примітки ч. 1 ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно господарських обов`язків.

Тобто капітан ОСОБА_4 являється військовою службовою особою.

За наведених обставин, капітан ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 111,112, 121, 122 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, статті 4 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України № № 551-XIV від 24 березня 1999 року, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених їм за посадою.

Разом з тим, капітан ОСОБА_4 порушив вимоги статей 111, 112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, статті 4 Дисциплінарного статуту, що виразилось у слабкому контролі за збереженням закріпленого за підпорядкованим йому підрозділом державного майна, незадовільному веденні відповідної службової документації щодо обліку та наявності матеріальних цінностей та її подальшої втрати.

Командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства

Як начальник капітан ОСОБА_4 також зобов`язаний завжди мати точні відомості про речове майно, що є у підрозділі за штатом, списком і в наявності.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року через військову агресією російської федерації проти України, а саме із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, та Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

На виконання вимог бойового розпорядження командира об`єднаного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 27.09.2022 №309/1/744 вих.№ 1976т/ОКП, командира 21 оброгп від 27.09.2022 №3т, особовий склад 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з ОВДО) вибув в район виконання завдань за призначенням в Херсонську обл.

У подальшому, на виконання вимог бойового розпорядження оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11.09.2023 №7069т, у зв`язку зі змінами в оперативній обстановці, командиром військової частини НОМЕР_1 було передано в розпорядження командира НОМЕР_3 ОБ НОМЕР_4 Обр ТрО особовий склад в складі роти під керівництвом командира 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) для виконання бойових (спеціальних) завдань з 13.09.2023.

На підставі бойових розпоряджень, особовий склад стрілецької роти виконував бойові завдання у зоні відповідальності командира НОМЕР_3 ОБ НОМЕР_4 Обр ТрО на блокпостах та спостережних постах в районі нп. Бургунка, Ольгівка, Миколаївка, Херсонської області, на береговій лінії р. Дніпро та на визначених вимогами бойових розпоряджень ділянках місцевості.

В ході виконання завдань за призначенням, внаслідок ворожих дій противника (артилерійських обстрілів, прильотів ударних БРУ - дронів, скидів ВОГ з БпЛА противника) обліковано санітарні та бойові втрати особового складу, знищено та втрачено частину майна, виданого особовому складу стрілецької роти.

По прибуттю до пункту постійної дислокації командир 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з ООВДО) капітан ОСОБА_4 рапортом звернувся на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , у якому вказав щодо виниклих внаслідок ведення бойових дій втрат майна у підлеглому підрозділі.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.02.2024 №49, відповідно до вимог статей 84-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2 ч. 2 «Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України», затвердженого наказом МВС України від 21.04.2020 №347, проведено службове розслідування для встановлення причин та умов, що призвели до факту втрати (знищення), пошкодження матеріальних цінностей служби озброєння у особового складу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) в районі проведення бойових дій під час виконання службово-бойових завдань у Херсонській області.

У зв`язку з перебуванням підрозділу в районі виконання СБЗ, втрати майна внаслідок збройної агресій рф проти України, командуванням військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення щодо виведення капітана ОСОБА_4 до пункту постійної дислокації для належного оформлення та списання втраченого внаслідок бойових дій ворога майна і у подальшому прийому/передачі посади, яка пройшла під час планової інвентаризації, визначеної наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2024 №206.

26.03.2024 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 НГУ надійшов рапорт від голови підкомісії по службі озброєння підполковника ОСОБА_8 , у якому останній вказав щодо нестачі майна номенклатури служби озброєння в 1 стрілецькій роті 1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів), а саме: бінокль «БбхЗО» з сіткою, у кількості 1 од., на загальну суму 42,00 грн.; окуляри PYRAMEX SAFFTY CLASSES MESHOSA білий колір, у кількості 15 од ., на загальну суму 4350,00 грн.; тактичні окуляри -маска Attack СЕ EN 166 F, у кількості 22, на загальну суму 21340,00 грн.; бронежилет саморобний, у кількості 26 од., на загальну суму 26000,00 грн.; бронежилет (плитоноска), у кількості 18 од., на загальну суму 18000,00 грн.; бронежилет Корсар МЗС, у кількості 21 од., на загальну суму 136500,00 грн.; бронежилет «Корсар -МЗМ-1-4» (колір олива) в комплекті, у кількості 5 од., на загальну суму 91500,00 грн.; каска рівень захисту NU III А 9 мм *44 MAGNUM вага 1,4 кг, у кількості 12 од., на загальну суму 94800,00 грн.; АК-74 , у кількості 10 од., на загальну суму 670,00 пенал в зборі АК-74, індивідуальний ЗІП до ПКМ, у кількості 3 к-т., на загальну суму 690,00 грн.; каска рівень захисту NU III А 9 мм *44 MAGNUM вага 1,4 кг (балістичний шолом), у кількості 3 од., на загальну суму 22158 грн.

Всього сума виявленої нестачі майна номенклатури служби озброєння з вини ОСОБА_4 складає 416050 гривень 00 копійок.

Встановлений факт утворення нестачі майна служби озброєння у 1 стрілецькій роті 1 стрілецького батальйону (з ООВДО) спричинено неналежним виконанням командиром стрілецької роти капітаном ОСОБА_4 своїх обов`язків, що виразилось у тому, що вказана посадова особа на незадовільному рівні проводила видачу та контроль за отриманим військовим майном, чим створила умови для подальшого утворення нестачі майна, заподіявши таким чином державі істотну шкоду, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

1.1 Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, а саме у недбалому ставленні військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану.

2. Зміст укладеної угоди про визнання винуватості.

Крім того, разом з обвинувальним актом до суду надано угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим і його захисником.

Згідно з укладеної угоди прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , з однієї сторони, та обвинувачений ОСОБА_4 , з другої сторони, за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

У цій угоді зазначено істотні обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про можливість її укладення, а саме:

1)беззастережне визнання винуватості, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, я саме у недбалому ставленні військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану;

2)дії, які підозрюваний вчинив (зобов`язується вчинити) з метою співпраці у викритті кримінального правопорушення, а саме: підозрюваний в ході досудового розслідування щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдані збитки на суму 41000 гривень 00 копійок та зобов`язується повністю відшкодувати вказані збитки до 01.04.2026 року;

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 425 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, замість призначеного покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі сторони дійшли згоди призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців із відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення.

Крім того, до угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими долучено письмову згоду представника потерпілого Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на укладення вказаної угоди.

3. Позиції учасників судового провадження щодо угоди.

Під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні № 0000429 від 28 травня 2024 року відносно ОСОБА_4 прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з ОСОБА_4 , зазначивши про її відповідність вимогам чинного законодавства, добровільність укладення, належність цього кримінального правопорушення до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також про існування достатніх фактичних даних для визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень. Також прокурор зазначив, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час розгляду угоди обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що цілком розуміє свої права, передбачені у п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, йому зрозумілий, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим. Вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, тобто у недбалому ставленні військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, визнав повністю та підтвердив фактичні обставини інкримінованого йому правопорушення, викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Адвокат ОСОБА_5 - захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просив суд затвердити укладену з його підзахисним угоду.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що надав письмову згоду на укладення угоди, йому роз`яснені та цілком зрозумілі наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України та обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Проти затвердження угоди не заперечував.

4. Мотиви, з яких суд виходить при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Розглядаючи питання про затвердження угод про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

У зв`язку із безсумнівною та добровільною, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, згодою сторін угоди, а також визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, усвідомленням і правильним розумінням сторонами угоди роз`яснених судом положень частини 2 статті 473 КПК України про обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість затвердження такої угоди з наступних підстав.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Окрім того, суд враховує наявність суспільного інтересу у швидкому досудовому розслідуванні, а також судовому провадженні, яке забезпечить повне, своєчасне та невідворотне покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, запобіганні повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з класифікації злочинів, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

За приписами ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» визначено, що якщо суд переконається в тому, що угоду може бути затверджено, відповідно до ст. 475 КПК він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання

Ухвалюючи вирок на підставі угоди, суд з урахуванням об`єктивно з`ясованих обставин, викладених в угоді про визнання винуватості, які підтверджені беззастережним визнанням обвинуваченим своєї вини, про що зазначено в угоді, приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він своїми діями вчинив недбале ставлення військової службової особи до служби, яке заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, а тому підлягає покаранню, визначеному в угоді, за вчинення такого кримінального правопорушення.

5. Призначення покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, яке передбачене в угоді про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.

Суд бере до уваги щире прагнення обвинуваченого продовжити боронити Україну, та вважає, що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості забезпечить таку можливість, що беззаперечно відповідає інтересам суспільства цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст. 69 та ст. 58 КК України.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 425 КК України суд враховує наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 425 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, замість призначеного покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі сторони дійшли згоди призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців із відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Вказана міра покарання відповідає вчиненому злочину та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

6. Запобіжний захід.

Суд враховує, що на час ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючі відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

7. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

8. Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

9. Вирішення долі речових доказів.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 58, 63, 65, 66, 425 Кримінального кодексу України, статтями 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 вересня 2024 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000429 від 28 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців із відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та представнику потерпілого.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення з урахуванням обмежень, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_9