Справа№ 953/2385/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000134 від 12.01.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Громівка Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 30.12.2020 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

2) 29.08.2022 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

3) 19.12.2024 Полтавським апеляційним судом ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 5 п`яти днів позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

УС Т А Н О В И В:

24 грудня 2023 року близько 16 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_3 , перебуваючи на ринку «СОЛЛІ», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи повторно в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав із жіночої сумки ОСОБА_5 мобільний телефон марки «ОРРО А52» моделі «СРН 2069», чорного кольору, зі слотами для двох сім-карток , об`ємом пам`яті пристрою 64 ГБ, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 441 від 23 січня 2024 року становить 1916, 67 грн.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 24 грудня 2023 року близько 16 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_3 , перебуваючи на ринку «СОЛЛІ», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323, маючи умисел, спрямований на викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та заволодіння грошовими коштами, які перебувають на балансі картки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насліди і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з жіночої сумки ОСОБА_5 банківську картку для виплат АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , яка є офіційним документом, оскільки за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти є засобом доступу до банківських рахунків.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Після чого 25 грудня 2023 року, більш точний час не встановлений, ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік від електронного програмно-технічного комплексу з вмонтованим спеціалізованим комп`ютером, призначеним для здійснення автоматизованих операцій видачі наявних грошових коштів, зокрема з використанням платіжних карток, передачі розпоряджень банку про перерахування грошових коштів з банківського рахунку клієнта та виконання інших операцій, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 14, маючи при собі раніше викрадену банківську картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насліди і свідомо бажаючи їх настання, діючи повторно в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи доступ до картки та будучи обізнаним про персональний номер картки (пін-код), встановлений на зазначену вище картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, використовуючи банкомат, що розташований за вищевказаною адресою, шляхом вільного доступу у період часу з 04 години 31 хвилина до 04 години 34 хвилини 25 грудня 2023 року, таємно викрав з банківського рахунку, який прив`язаний до банківської картки АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , грошові кошти у розмірі 3600 грн.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

На підставі ст. 325 КПК України за погодженням із учасниками судового провадження судовий розгляд проведений за відсутності потерпілої ОСОБА_5 , яка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчинених діянь та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, цивільний позов визнав у повному обсязі.

Показання ОСОБА_3 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають змісту обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів експертиз, вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Щодо епізоду таємного викрадення 24 грудня 2023 року майна потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 1916,67 грн, суд дійшов такого висновку.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886- ІХ «Про внесення змін Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесено зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09 серпня 2024 року, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом норм частини 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2024 року на рівні 3028 грн.

Отже, розмір соціальної пільги, встановленої законом на 01 січня 2024 року становить 1 514,00 грн (3 028,00 грн *50% = 1 514,00 грн), а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2024 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 3 028,00 грн.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, при цьому вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_3 24 грудня 2023 року за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 323 у потерпілої ОСОБА_5 , майна становить 1916, 67 грн.

Положеннями ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблений висновок, що Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Отже, внесені законодавцем Законом України від 18 липня 2024 року № 3886- ІХ «Про внесення змін Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України від 18 липня 2024 року № 3886- ІХ «Про внесення змін Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи, що вартість таємно викраденого обвинуваченим ОСОБА_3 24 грудня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , майна, що належить ОСОБА_5 , є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме 1916,67 грн, суд приходить до висновку, що це є підставою для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (за епізодом від 24 грудня 2023 року) на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчинених ним кримінальних правопорушень, у скоєному щиросердечно розкаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її та бажає залагодити провину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують його покарання, відсутні.

При призначенні покарання суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться: ч. 1 ст. 357 КК України до кримінального проступку, ч. 4 ст. 185 КК України до тяжкого злочину, розмір заподіяної шкоди, яка не відшкодована, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 357 КК України, за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі, яке йому належить відбувати реально, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства.

При визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 застосуванню підлягає ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки він засуджується за вчинення сукупності кримінальних правопорушень, та з урахуванням положень п. б ч. 1 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим ОСОБА_3 засуджений вироком Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 5 п`яти днів позбавлення волі. Вказаний вирок суду набрав законної сили.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив до ухвалення вироку Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, тому остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип поглинення покарання, призначеного вироком Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року покаранням, призначеним ОСОБА_3 за цим вироком, зарахувавши у строк остаточно призначеного покарання покарання частково відбуте обвинуваченим за попереднім вироком.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України регламентовано, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За змістом положень ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив 24 та 25 грудня 2023 року, тобто у період іспитового строку, встановленого за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, тому при призначенні остаточного покарання ОСОБА_3 підлягає застосуванню ст. 71 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Враховуючи, що судом призначається покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку тобто з 24 грудня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні у період з 14 лютого 2024 року по 23 грудня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, у якому він був засуджений на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року з 31 березня 2022 року по 29 серпня 2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у порядку ст.124 КПК України.

Суд скасовує арешти на речові докази, накладені ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Харкова 19 січня 2024 року.

Під час досудового слідства та судового розгляду запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі,

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, з урахуванням положень п. б ч. 1 ст. 72 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення покарання, призначеного за вироком Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, покаранням, призначеним за цим вироком, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 за цим вироком покарання за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання рахувати з дня ухвалення вироку 24 грудня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення за цим вироком у період з 14 лютого 2024 року по 23 грудня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, у якому він був засуджений на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, у період з 31 березня 2022 року по 29 серпня 2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 12.01.2024 у частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (за епізодом від 24 грудня 2023 рокуза адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323 щодо майна ОСОБА_5 ), закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса» витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи № 441 від 23 січня 2024 року у розмірі 757,28 грн.

Скасувати арешти, накладені на підставі ухвал Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «ОРРО А52» моделі «CPH 2069» чорного кольору, який знаходиться в чорному силіконовому чохлі, зі слотами для двох сім-карток, об`ємом пам`яті пристрою 64 ГБ, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вважати повернутими власнику ОСОБА_5 ;

- банківську картку для виплат банку АБ «Укргазбанк» білого кольору на ім`я ОСОБА_6 із номером « НОМЕР_3 », із позначеннями на картці: «ukrgasbank, world debit, НОМЕР_3 , 09/28, 1000841, ОСОБА_7 , та на зворотній стороні картки CVV-код «050» вважати повернутими власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1