Справа № 685/1291/24
Провадження № 1-кп/685/32/25
В И Р О К

іменем України

09 квітня 2025 року селище Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у ході розгляду у відкритому судовому засіданні в заді суду в селищі Теофіполь кримінального провадження, внесеного 30.10.2024 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000431 про обвинувачення

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Купрос Пермської області російської федерації, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне психологічне насильство щодо його дружини ОСОБА_4 , що призвело до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_4 .

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

ОСОБА_5 , порушуючи вимоги ст. 28 Конституції України, яка гарантує кожному право на повагу до гідності, а також вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та систематично вчиняв домашнє психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань останньої.

Так, 15 серпня 2024 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив відносно дружини ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось у обзиванні ОСОБА_4 нецензурними та образливими словами, а також у погрозах фізичною розправою, чим завдав ОСОБА_4 моральних страждань та відчуття приниження, внаслідок чого працівники поліції склали щодо ОСОБА_5 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД № 236128 від 15.08.2024; постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28.08.2024 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, 21 серпня 2024 року близько 00 год. 15 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, порушив терміновий заборонний припис серії АА № 125500 від 16.08.2024 та вчинив відносно дружини ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось у обзиванні ОСОБА_4 нецензурними та образливими словами, а також у погрозах фізичною розправою, чим завдав ОСОБА_4 моральних страждань та відчуття приниження, внаслідок чого працівники поліції склали щодо ОСОБА_5 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД № 236152 від 21.08.2024 та протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД № 236153 від 21.08.2024; постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28.08.2024 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також, 21 серпня 2024 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, порушив терміновий заборонний припис серії АА № 125500 від 16.08.2024 та вчинив відносно дружини ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось у обзиванні ОСОБА_4 нецензурними та образливими словами, а також у погрозах фізичною розправою, чим завдав ОСОБА_4 моральних страждань та відчуття приниження, внаслідок чого працівники поліції склали щодо ОСОБА_5 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД № 236174 від 21.08.2024 та серії ВАД №?236175 від 21.08.2024; постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09.10.2024 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на систематичне вчинення домашнього насильства та неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, 30 жовтня 2024 року близько 01 год. 50 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння на території домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив відносно дружини (подружжя) ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось у обзиванні ОСОБА_4 нецензурними та образливими словами, чим спричинив ОСОБА_4 моральні страждання та відчуття приниження.

Зазначене діяння ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне психологічне насильство щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Під час судового розгляду справи у кримінальному провадженні 09.04.2025 до Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди, про що суд постановив протокольну ухвалу.

За змістом поданої сторонами суду угоди про примирення, потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до статей 468 і 469 КПК України дійшли згоди, що кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст. 126-1 КК України, ОСОБА_5 вчинив саме за викладених вище обставин, ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у вчиненні домашнього насильства за обставин, викладених у формулюванні обвинувачення згідно з п. 2 угоди про примирення, а також фактичні обставини кримінального провадження, викладені у п. 2. угоди про примирення та підтверджує обставини, які є істотними для даного кримінального провадження, викладені у п. 3 угоди про примирення.

Згідно вказаної угоди, сторони дійшли згоди, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України як вчинення домашнього насильства.

Відповідно до п. 3 угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, її укладено з ініціативи потерпілої ОСОБА_4 , добровільно, укладення угоди не є наслідком застосування щодо сторін чи їх близьких родичів насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У п. 3 угоди потерпіла підтвердила факт примирення з обвинуваченим, повідомила, що здійснює акт прощення в результаті вільного добровільного остаточного волевиявлення, яке виключає будь-який неправомірний вплив шляхом обіцянок, насильства, погроз, фізичного або психічного примусу, а сторони повністю дійшли згоди щодо правової кваліфікації вчиненого обвинуваченим злочину, а саме за ст. 126-1 КК України.

Згідно з п. 4 угоди, потерпілій матеріальну шкоду злочином не заподіяно.

В угоді сторонами констатовано, що істотним для даного провадження є повне визнання обвинуваченим вини у скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, підтвердження обставин скоєння злочину та сприяння його розкриттю.

У п. 3 угоди обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України за встановлених та викладених в угоді обставин, підтвердив обставини скоєння злочину, а також сторонами визнано, що обвинувачений сприяв його розкриттю.

У п. 5 угоди обвинувачений та потерпіла надали згоду на призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді громадських робіт строком 150 годин.

У п. 6 угоди її сторони підтвердили про обізнаність з правовими наслідками укладення та затвердження угоди про примирення, у тому числі для обвинуваченого у виді обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України та відмови від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини п?ятої статті 474 КПК України, а для потерпілої у виді обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди, а також підтвердили про обізнаність з правовими наслідками невиконання затвердженої судом угоди про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_5 , якому роз`яснено його права та обов`язки, в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю та беззастережно.

Також, будучи обізнаним про наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив факт підписання ним угоди про примирення на умовах, викладених у примірнику угоди, наданому суду, просив суд затвердити угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим, надав згоду на призначення узгодженого покарання в угоді при примирення покарання, повідомив, що ініціатором укладення угоди про примирення була потерпіла, укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У судовому засіданні ОСОБА_5 також повідомив, що мав контузії, порушення поведінки пов`язує з наслідками вживання алкоголю, планує звернутись за допомогою до психолога, працює над зміною поведінки.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт ініціювання саме нею як потерпілою укладення угоди про примирення, а також що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування до неї насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім цього, потерпіла зазначила, що примирилась з обвинуваченим у жовтні 2024 року, після чого обвинувачений більше домашнього насильства не вчиняв, виправився, відносини між ними налагоджено.

Прокурор ОСОБА_3 повідомив, що вважає угоду такою, що відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання, повідомив, що укладення цієї угоди є добровільним, просив суд при призначенні покарання застосувати до обвинуваченого передбачені ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому в ході розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ст. 474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у випадку постановлення вироку про затвердження угоди вони на підставі ст. 394 і 424 КПК України будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання ним винуватості у цій справі та сумнівів у добровільності позицій сторін угоди, відображеної у ній, немає, і укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також при вирішенні питання про можливість затвердження угоди враховує наступне.

Відповідно до ст. 126-1 КК України, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років

За критеріями, визначеними ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, є нетяжким злочином.

Як встановлено в судовому засіданні, ініціатором укладення угоди про примирення є потерпіла, що відповідно до положень ч. 1 ст. 469 КПК України свідчить про відсутність перешкод для затвердження відповідної угоди про примирення.

За викладених обставин, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угоду про примирення може бути укладено.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст. 471 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_5 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діяння обвинуваченого за ст. 126-1 КК України як вчинення домашнього насильства.

Кваліфікація діяння ОСОБА_5 є правильною, ґрунтується на зазначених вище обставинах вчинення правопорушення, повідомленими обвинуваченим суду обставинами і при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання, за змістом обвинувального акта, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття. Суд враховує цю обставину як пом`якшуючу покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання, передбаченими ст. 67 КК України, у обвинувальному акті зазначено вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує, тому обставина вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя не підлягає врахуванню як обтяжуюча покарання, оскільки поглинається складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

З урахуванням зазначеного, запропоноване угодою покарання вцілому відповідає положенням ст. 50 та ст. 65 КК України щодо тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявним даним про особу обвинуваченого, конкретним обставинам справи, переліку обставин, що пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання, а також, обставин, повідомлених в судовому засіданні потерпілою, яка заявила, що примирилась з обвинуваченим у жовтні 2024 року, і до цього часу більше обвинувачений домашнього насильства щодо неї не вчиняв.

При вирішенні питання про заявлену прокурором необхідність застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, серед яких направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» програма для кривдника це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою таких заходів є допомогти особі, яка вчинила насильство, осмислити власну насильницьку поведінку, усвідомити її витоки, прояви, наслідки для особистого життя та життя оточуючих, налагодити гармонійне життя з родиною та в суспільстві.

Застосування передбачених ст. 91-1 КК України обмежувальних заходів не є покаранням у розумінні КК України, оскільки не входить до системи покарань, визначеної розділом Х «Покарання та його види» КК України, та зокрема, статтею 51 КК України.

Відповідно, повноваження суду щодо реалізації такого заходу не перебувають у залежності від змісту угоди про примирення.

Відтак, з урахуванням визначеного органом пробації високого рівня ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та високого рівня ризику небезпеки для суспільства, а також повідомлених обвинуваченим обставин щодо наміру змінити поведінку і звернутись за допомогою до психолога, суд вважає доцільним, з урахуванням встановлених обставин справи, з урахуванням думки прокурора, висловленої в судовому засіданні, на підставі ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілої від злочину, застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у виді направлення засудженого для проходження програми для кривдників строком на один місяць.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про примирення укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Витрати на залучення експерта у справі відсутні.

Майнова шкода, завдана злочином, відповідно до обвинувального акта, відсутня.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відносно обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 394, 424, 468-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення від 09.04.2025 у кримінальному провадженні № 0000431 по обвинуваченню ОСОБА_5 , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.10.2024 за ст. 126-1 КК України, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт строком 150 (сто п`ятдесят) годин.

Застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників, у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, на строк один місяць.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом (ч. 5 ст. 476 КПК України).

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання угоди про примирення потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. (ч. 1 ст. 476 КПК України).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуюча суддя ОСОБА_7