Справа № 545/4063/24
Провадження № 1-кп/545/302/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області, кримінальне провадження № 0000640 від 03.07.2024 року, відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не інвалід, не депутат, не військовослужбовець, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на час розслідування утримується в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», раніше засудженого згідно вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 08.05.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням іспитового терміну на 1 рік згідно ст.75 КК України, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2024, о 16 годині 03 хвилини, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні магазину АЗС «МОТО», що за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Горбанівка, вул. Київське Шосе, буд.31, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого, з полиці біля каси магазину АЗС «МОТО» здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Samsung Galaxy МЗЗ 5G» (SM-M336B/DS) 128 GB, НОМЕР_1 , ІМЕ12: НОМЕР_2 , чорного кольору вартістю 6106 гривень 67 копійок, належного ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на суму 6106 гривень 67 копійок.

Своїми умисними діями, які полягали у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України та дав покази , що в той день він дійсно знаходився на заправці, та знайшов мобільний телефон, взявши данний телефон, він мав намір повернути його власнику. Винагороду йому запропонувала жінка з якою він спілкувався по телефону, на зустріч прийшов, щоб віддати телефон.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , вказав, що його підзахисний наміру на крадіжку не мав, а знайшов мобільний телефон, та мав намір повернути його за винагороду, що не заборонено чинним законодавством. Також захисник в судовому засіданні зазначив, що це є відносини цивільно-правового характеру, а тому кримінальне провадження необхідно закрити з підстав передбачених ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , дав покази, що на касі заправки АЗС «МОТО» залишив телефон, забув, коли згадав, що телефона не має, повернувся забрати, через 10-15 хвилин, його там не було. По камерам відеоспостереження побачили, що з каси телефон забрав ОСОБА_5 . Знайома ОСОБА_7 дзвонила на викрадений телефон, однак він був не в мережі. Змогли додзвонится приблизно через годину. ОСОБА_5 , погодився повернути його за винагороду в 4000 тисячі гривень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , дала покази, що вона знайома потерпілого ОСОБА_4 . Коли була на роботі приїхав ОСОБА_4 , повідомив, що у нього викрали телефон, або він випав з машини. Зателефонувавши на його номер, з`ясувала, що телефон був не в мережі, а приблизно через годину- з`явився. Написала смс-повідомлення на цей номер, запропонувала повернути телефон за винагороду. Нащо особа, у якої був телефон, просила сім тисячі гривень, а згодом погодився на чоторитри тисячі і він поверне телефон. Про зустріч домовилися, особа у якогої був телефон вимагав не повідомляти про це поліції. Проте, ОСОБА_4 про вказаний факт повідомив органи поліції. Ввечері цього ж дня, прибизно об одинадцятій годині, прийшла на зустріч з ОСОБА_5 , він запитав чи є гроші, на що вона відповіла, що до ранку знайде грошові кошти. Однак ОСОБА_5 сказав, що телефон не віддасть, і після чого останній був затриманий працівниками поліції.

Незважаючи на не визнання ОСОБА_5 фактичних обставин та не визнання ним своєї вини у вчинені інкримінованого йому кримінальному правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, його винуватість доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_4 , данними в судовому засіданні;

-показаннями свідка ОСОБА_7 , данними в судовому засіданні;

-рапортом від 27.06.2024 року: 27.06.2024 року о 22:45 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.06.2024 року о 22:44 за адресою: Полтавський район м. Полтава, 27.06.2024 року о 16:00 на АЗС «МОТО», невідома особа у таємний спосіб поки заявник відійшов викрала телефон самсунг м.33, колір: синій, чохол чорного кольору книжка, номер , оріжнтовна вартість 8000 гривень. На камерах відеоспостереження порушника зафіксовано. Заявник перебуває на стоянці біля зупинки Боженка, приїзду не потребує. Заявник ОСОБА_4 ;

-відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.07.2024 року року № 0000640 про реєстрацію кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України;

-протоколом огляду від 09.07.2024 року;

-постанова про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 09.07.2024 року;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 17.07.2024 року з фототаблицями;

- заява потерпілого ОСОБА_4 ;

-висновок експерта від 10.07.2024 року;

-протокол огляду від 15.07.2024 року з зображенням листування;

-постанова про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису, від 10.07.2024 року.

-протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки,відеозапису, чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису від 10.07.2024 року.

-протокол огляду з фототаблицями від 16.07.2024 року;

-протокол проведення слідчого експерименту з оптичним диском від 31.07.2024 року;

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з камер відеоспостереження в магазині «АЗС МОТО», вбачається, що потерпілий біля каси залишив мобільний телефон, згодом підійшов ОСОБА_5 , та віддвинув телефон з поля зору касира 16:03, потім 16:04, заволодів даним телефоном.

Під час перегляду відеозаписів обвинувачений не заперечував, що саме він зображений на них та не заперечував проти того, що він дійсно забрав телефон, однак мав на меті повернути його власнику за винагороду.

З перегляду відеозапису слідчого експерименту від 31.07.2024 року за участі обвинуваченого ОСОБА_5 , вбачається, що обвинувачений повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Вищенаведені докази, на переконання суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті суд керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обвинуваченим та його захисником оспорюється у вказаному кримінальному провадженні наявність у діях ОСОБА_5 , умислу на вчинення крадіжки чужого майна, оскільки він умислу на крадіжку не мав, а мав намір повернути власнику. За твердженням сторони захисту, обвинувачений знайшов загублену річ, яку мав намір повернути за винагороду.

Суд критично оцінює посилання обвинуваченого та сторони захисту на відсутність підстав для розцінювання дій ОСОБА_5 , не інакше як знахідки з огляду на наступні обставини.

Положення ст. 337 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) містять нормативне врегулювання правового становища знахідки та прав особи, яка знайшла загублену річ.

Зокрема, відповідно до вимог зазначеної статті ЦК України, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі.

Особа, яка знайшла загублену річ у приміщенні або транспортному засобі, зобов`язана передати її особі, яка представляє володільця цього приміщення чи транспортного засобу. Особа, якій передана знахідка, набуває прав та обов`язків особи, яка знайшла загублену річ.

Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування.

На підставі аналізу досліджених судом під час судового розгляду кримінального провадження доказів, зокрема, показань самого обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого, свідка та відеозаписів камер внутрішнього відеоспостереження АЗС «МОТО», що розташований за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Горбанівка, вул. Київське Шосе, буд.31, вбачається, що ОСОБА_5 в той день, побачив на столі біля каси мобільний телефон, очевидно помилково залишений потерпілим, підійшов до столу, віддвинув телефон з поля зору касира о 16:03, потім о 16:04 заволодів даним телефоном.

Обвинувачений не намагався дочекатись володільця на місці виявлення телефону та в подальшому, покинув приміщення АЗС «МОТО» разом із вищевказаним телефоном, отримавши реальну можливість розпоряджатися майном.

Вищезазначена поведінка ОСОБА_5 , зокрема, факт заволодіння телефоном неповідомлення уповноважених осіб АЗС «МОТО» про його виявлення, свідчать про те, що в діях обвинуваченого вочевидь відсутні умови, за яких привласнене майно може вважатись знахідкою в розумінні вимог ст. 337 ЦК України.

В цьому контексті вирішальною є правова позиція, викладена в постанові ККС ВС від 23.03.2023 у справі № 464/28889/20 (провадження №51-2989км22), відповідно до якої на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

При цьому, суд враховує, що якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

Згідно показів потерпілого, після того, як він залишив телефон на столику біля каси та виявлення ним зникнення своєї речі через незначний проміжок часу, він невідкладно повернувся назад до АЗС «МОТО», оскільки думав, що його телефон лежить на тому місці де він його залишив, однак його там не було. Після перегляду відео з камер відеоспостереження було виявлено, що телефон забрав ОСОБА_5 . Згодом потерпілий повідомив в поліцію про викрадення у нього телефону. Наведене спростовує твердження сторони захисту про те, що потерпілий в той момент вважав своє майно остаточно втраченим. Навпаки, наведене свідчить про те, що місцезнаходження телефону до його заволодіння обвинуваченим було відомо потерпілому, а після- ні, внаслідок чого потерпілий звернувся до Національної поліції.

Відтак, з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, суд доходить переконання про те, що у обвинуваченого ОСОБА_5 були відсутні об`єктивні підстави сприймати виявлений ним в приміщенні АЗС «МОТО» телефон як знахідку, оскільки вочевидь такий телефон не вибув із володіння його законного власника потерпілого ОСОБА_4 , був необережно забутий ним в приміщенні АЗС «Мото».

ОСОБА_5 усвідомлював факт того, що власник майна може в будь-який момент повернутись за своїм телефоном. Так привласнюючи телефон ОСОБА_5 , розумів, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що річ не вийшла з володіння власника, а тільки залишена чи забута ним.

Проте обвинувачений ОСОБА_5 , всупереч вимог ст. 337 ЦК України, про виявлення ним чужого телефону адміністрацію АЗС «МОТО» не повідомив, не залишив своїх контактів уповноваженим особам АЗС «МОТО», не намагався дочекатися власника на місці виявлення телефону, не здійснював спроб знайти власника телефону.

Підстав не довіряти показанням потерпілого та свідка у суду немає, оскільки їх показання узгоджуються із іншими доказами, наявними в матеріалах провадження та дослідженими судом під час судового розгляду, а також відеозаписами з камер відеоспостережень.

Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 тимчасово втратив контроль над своїм майном. При цьому, як тільки він виявив його відсутність, відразу повернувся туди, де його залишив. Ці та інші обставини справи переконують, що потерпілий забув своє майно у відомому йому місці, а не загубив його невідомо де.

Частина 2 ст. 24 КК України встановлює, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

З урахуванням викладеного, суд доходить переконання про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та після його вчинення, а саме вимкнення телефону та відсутність його в мережі, свідчить саме про наявність в його діях прямого умислу на незаконне заволодіння чужим майном.

За зазначених обставин, суд вважає повністю спростованими твердження обвинуваченого та його захисника про відсутність в його діях умислу на викрадення телефону, корисливої мети особистого збагачення та факту того, що він не усвідомлював протиправність своїх дій, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого, свідка, відеозаписами, дослідженими судом доказами у своїй сукупності, які повністю узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, тому суд вважає їх правдивими та достовірними, та приходить до висновку про те, що в діях обвинуваченого наявний прямий умисел на заволодіння телефоном, а також корисливий мотив, на викрадення чужого майна крадіжку, оскільки ОСОБА_5 не повідомив адміністрацію АЗС «МОТО» про знайдений телефон.

Оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.05.2024 року, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості і не готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого і його відношення до вчиненого, з врахуванням принципу справедливості, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе тільки в місцях позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в період іспитового строку за попереднім вироком вчинив нове кримінальне правопорушення, суд призначає покарання за даним вироком відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, приєднавши частково покарання призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.05.2024 року.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 69, 69-1, 75 КК України, суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст. 124 КПК України. Згідно із долученими до справи матеріалами, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 було проведено судову експертизу, вартість якої, за довідкою про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 0000640 становить 1514 грн. 56 коп.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначене вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.05.2024 та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 місяць.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 14.08.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривнь 56 копійок.

Ухвалу слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтава від 10.07.2024 року про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000640 від 03.07.2024 року- скасувати.

Речові докази у справі: «Samsung Galaxy МЗЗ 5G» (SM-M336B/DS) 128 GB, ІМЕГ77983, ІМЕ12: НОМЕР_2 - після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому роз`яснити право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

СуддяОСОБА_8