У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Тернопіль, громадянина України, українця, з сердньою-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, який на момент вчинення правопорушення проходив військову службу на посаді водія автомобільного відділення, автомобільного взводу підвозу боєприпасів батальйону логістики ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.02.2025 року включно. Визначено заставу, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисник ОСОБА_6

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.02.2025 року включно. Визначено заставу, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не враховано вимоги ст.178 КПК України.

Наголошує, що слідчим суддею при визначені строку тримання під вартою підозрюваного фактично залишено поза увагою те, що сторона обвинувачення в клопотанні просила обрати відносно підозрюваного запобіжний захід строком на 40 днів, разом з тим слідчим суддею визначено підозрюваному строк тримання під вартою до 08 лютого 2025 року,( 58 днів). Тобто визначений слідчим суддею строк тримання під вартою ОСОБА_7 перевищує строк досудового розслідування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001418 від 08.06.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 17.05.2022 солдат ОСОБА_7 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 17.05.2022 № 85 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.05.2022 № 132 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, ВОС-124.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11.06.2022 № 156 солдата ОСОБА_7 , з 11.06.2022 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військово частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2022 № 148 матроса ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія відділення супроводження взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення, ВОС 124037М, шпк «матрос».

Відповідно до наказу командира військово частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2023 № 308 матроса ОСОБА_7 призначено на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів автомобільної роти підвозу боєприпасів батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790037М, шпк «матрос», визначено таким, що з 31.10.2023 справи та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військово частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.202 № 108 матросу ОСОБА_7 надано відпустку терміном 10 діб, з 14.04.2024 по 23.04.2024 (відпускний квиток в/ч НОМЕР_1 від 17.04.2024 № 48).

24.04.2024 о 09 годині 00 хвилин, матрос ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та проходячи військову службу на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів автомобільної роти підвозу боєприпасів батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, вчинив не з`явлення на службу з відпустки до місця військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 , яке було визначене неподалік населеного пункту АДРЕСА_2 та незаконно перебуває поза його межами, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що вчинив нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з відпустки, з 24.04.2024 по теперішній час.

18.09.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

18.09.2024 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було зупинено та підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук.

12.12.2024 року ОСОБА_7 було затримано та відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні .

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, 17.05.2022 солдат ОСОБА_7 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 17.05.2022 № 85 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.05.2022 № 132 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, ВОС-124.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11.06.2022 № 156 солдата ОСОБА_7 , з 11.06.2022 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , та визначено таким, що вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військово частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2022 № 148 матроса ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія відділення супроводження взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення, ВОС 124037М, шпк «матрос».

Відповідно до наказу командира військово частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2023 № 308 матроса ОСОБА_7 призначено на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів автомобільної роти підвозу боєприпасів батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790037М, шпк «матрос», визначено таким, що з 31.10.2023 справи та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військово частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.202 № 108 матросу ОСОБА_7 надано відпустку терміном 10 діб, з 14.04.2024 по 23.04.2024 (відпускний квиток в/ч НОМЕР_1 від 17.04.2024 № 48).

24.04.2024 о 09 годині 00 хвилин, матрос ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та проходячи військову службу на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів автомобільної роти підвозу боєприпасів батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, вчинив не з`явлення на службу з відпустки до місця військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 , яке було визначене неподалік населеного пункту АДРЕСА_2 та незаконно перебуває поза його межами, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що вчинив нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з відпустки, з 24.04.2024 по теперішній час.

18.09.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

18.09.2024 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було зупинено та підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук.

12.12.2024 року ОСОБА_7 було затримано та відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_7 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства..

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочину, що розслідується та наразі інкримінується ОСОБА_10 , об`єктивно та беззаперечно, існує.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання захисника на те, що визначений слідчим суддею строк тримання під вартою ОСОБА_7 перевищує строк досудового розслідування є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з п. 4 ч. 3ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Як вбачається з матеріалів справи 08.06.2024 року першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001418 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

18.09.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. 18.09.2024 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було зупинено та підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук. 12.12.2024 року ОСОБА_7 було затримано та відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Тобто слідчим суддею строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 визначений в межах строку досудового розслідування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2024 року, щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді