Справа № 369/7120/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/785/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_8

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000311 від 12.07.2022 року за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, одруженого, пенсіонера, працюючого охоронцем у ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі ч. 3 ст. 129 КПК залишено без розгляду;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 07 липня 2022 року близько 08:47 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , поруч з будинком АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, стоячи напроти нього кулаком правої руки завдав йому один удар в область верхньої губи, від чого у потерпілого виник синець, який згідно із висновком експерта № 73 від 12 липня 2022 року є легким тілесним ушкодженням.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд зазначив, що орган досудового розслідування не зібрав, а прокурор не надав суду беззаперечних належних та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_7 й для цього вичерпано можливості їх отримання. При цьому, докази, надані стороною обвинувачення, не доводять факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Тобто, матеріали кримінального провадження № 0000311 від 12 липня 2022 року не містять прямих чи будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на те, що всупереч положенням п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції перерахував всі досліджені в ході судового розгляду докази, але фактично будь-якої оцінки вказаним доказам не надав, одночасно не навівши мотиви, з яких вказані докази сторони обвинувачення не прийняті до уваги. Також зазначив, що факт нанесення потерпілому тілесного ушкодження підтверджується зібраними доказами в своїй сукупності, зокрема показами потерпілого, свідка ОСОБА_11 , відеозаписом, експертизами, слідчим експериментом, а тому суд, вирішуючи питання про доведеність висунутого особі обвинувачення, має оцінити наявну сукупність належних і допустимих доказів в їх взаємозв`язку, а не оцінювати окремі з них відірвано від загального контексту. Крім того вказав, що суд не обґрунтував, чому за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, він взяв до уваги одні докази, відхиливши інші, що свідчить про вибірковість та однобічність при оцінці доказів, зокрема, що стосується показань свідка ОСОБА_12 , які не узгоджуються з іншими зібраними під час досудового розслідування доказами, однак суд надав перевагу саме її показам. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, який заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін; пояснення представника потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено у ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умови усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: неможливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПКУкраїни). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПК України) судом ухвалюється виправдувальний вирок.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду вказані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, за результатами чого суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 .

Так, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що у матеріалах провадження відсутні належні докази того, що зафіксований у первинній медичній документації синець верхньої губи у потерпілого ОСОБА_10 та випадіння зубного протезу утворилися саме в результаті протиправних і умисних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто, що саме такі наслідки перебувають у причинному зв`язку із діями обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 242 КПК України, п. 27 ПП ВСУ № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. При цьому, у висновку експерта за результатами проведення експертизи тілесних ушкоджень має бути зазначений характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості; вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження; механізм виникнення ушкоджень; давність (термін) спричинення ушкоджень; ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо, що дає змогу встановити чи дійсно настали в результаті удару наслідки у виді легкого тілесного ушкодження, а також причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками, що є об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Як вбачається з висновку експерта № 73 від 12.07.2022 року, проведеного за матеріалами кримінального провадження № 0000311 від 12.07.2022 року, в тому числі за результатами огляду № 52565687 від 08.07.2022 ОСОБА_13 АЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білогородської сільської ради, при судово-медичному огляді 12 липня 2022 року у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не виявлено, втрата протезованих (вставних) зубів не є тілесним ушкодженням. Згідно з наданою ОСОБА_10 документацією у нього був синець верхньої губи, який утворився від дії твердого предмету, за давністю може відповідати вказаному терміну заподіяння та є легким тілесним ушкодженням. Через відсутність опису кольору синця в наданій медичній документації судово-медичних даних для визначення його давності немає (а.с. 90).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки щодо результатів огляду № 52565687 від 08.07.2022 П.П. виданої Борщагівською АЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білогородської сільської ради (а.с.91), яка покладена в основу вищевказаного висновку експерта, ОСОБА_10 має синець/забій, поверхневу травму інших частин голови, стан середньої тяжкості. Разом з тим, навпроти надрукованого напису «синець/забій» міститься допис від руки «верхньої губи», при цьому не зазначено за яких обставин, коли та ким було внесено такі виправлення.

Відповідно до висновку експерта № 106/Д від 02.08.2022 року, описаний у ОСОБА_10 синець верхньої губи з переломом двох протезованих зубів верхньої щелепи міг утворитися від одного удару кулаком в зазначену ділянку в положенні потерпілого і нападника стоячи обличчям один до одного, як показав ОСОБА_10 на слідчому експерименті 12 липня 2022 року (а.с. 95).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний висновок експерта хоч і вказує про те, що наслідки у вигляді синця верхньої губи з переломом двох протезованих зубів верхньої щелепи могли утворитися від одного удару кулаком в зазначену ділянку в положенні потерпілого і нападника стоячи обличчям один до одного, як показав ОСОБА_10 на слідчому експерименті 12 липня 2022 року, однак такий висновок зроблений експертом лише на підставі слідчого експерименту за участю потерпілого, без врахування зафіксованих на відеозаписі від 07 липня 2022 року з камер відеоспостереження обставин нанесення удару потерпілому та без з`ясування можливості заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому за вказаних обставин і без встановлення механізму їх заподіяння.

Отже, аналізуючи зміст вказаних висновків експертів можна дійти висновку про те, що незважаючи на зафіксований на відеозаписі від 07 липня 2022 року з камер відеоспостереження удар, відсутність у висновках експертів встановлених тілесних ушкоджень з визначенням їх характеру, локалізації, визначення виду знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження, механізму виникнення ушкоджень, давності спричинення ушкоджень свідчить про недоведеність в ході судового розгляду того, що саме внаслідок удару обвинуваченого ОСОБА_7 та саме за тих обставин, які зафіксовані на відеозаписі з камер спостереження настали наслідки у виді заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, тобто не надано жодних об`єктивних даних, які б могли в свою чергу свідчити про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Посилання прокурора на показання потерпілого ОСОБА_10 та проведений слідчий експеримент від 12 липня 2022 року за його участю на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , колегія суддів вважає такими, що не доводять поза розумним сумнівом винуватість останнього, адже на їх підставі неможливо в повній мірі встановити визначені в ст. 91 КПК України обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, до того ж обвинувачення не може ґрунтуватися лише на показаннях потерпілого. Щодо показань свідка ОСОБА_14 , то колегія суддів також не вважає їх належними та беззаперечними доказами на підтвердження вини ОСОБА_7 , оскільки в своїх показах в суді першої інстанції вона вказала, що про конфлікт, що стався вранці, їй ввечері 07 липня 2022 року повідомив її чоловік - ОСОБА_10 , пожалівся на головний біль, після чого показав відео, а пізніше вона побачила, що в нього немає двох передніх зубів, тобто ОСОБА_14 безпосереднім свідком події не була, тоді як відповідно до ч. 5 ст. 95 КПК України особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо показів свідка ОСОБА_12 , які на думку прокурора не узгоджуються з іншими зібраними під час досудового розслідування доказами, адже з переглянутого відеозапису від 07 липня 2022 року з камер відеоспостереження вона не могла бачити конфлікт через розташовані предмети, які загороджували оглядовість (дерево та вуличний стовп), то колегія суддів зазначає, що наявність дерева та вуличного стовпа не є такими предметами, що позбавляють свідка, який живе неподалік на спільній вулиці, бачити конфлікт та штовханину між чоловіками, яка сталась 07 липня 2022 року. Крім того, свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції вказала, що за конфліктом спостерігала виглядаючи із-за паркану, перебуваючи на одній вулиці та показала учасникам судового розгляду своє місце розташування. Жодних обґрунтованих сумнівів в достовірності її показів, прокурором ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не наведено. До того ж, доводи прокурора про те, що суд надав перевагу саме її показам, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в оскаржуваному вироку не зазначено, що саме її показання лягли в основу виправдувального вироку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції фактично не надав будь-якої оцінки дослідженим в ході судового розгляду доказам, не навів мотиви, з яких докази сторони обвинувачення ним не прийняті до уваги та не обґрунтував, чому за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, він взяв до уваги одні докази, відхиливши інші, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність того, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , належним чином мотивувавши своє рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які у їх сукупності поза розумним сумнівом доводять ту обставину, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України було вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 та на законних підставах ухвалив щодо нього виправдувальний вирок, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Зважаючи на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що усі висновки суду, які викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону у ході розгляду кримінального провадження, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 -залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4