ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/578/25 Справа № 204/3254/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку суду у відповідність до вимог чинного КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку суду у відповідність до вимог чинного КПК України.

Мотивуючи постановлене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року стосовно ОСОБА_6 , набрав законної сили 16.01.2001 року і з того часу звернутий до виконання у встановлені законодавством строки і виконується на цей час, засуджений відбуває визначене вироком суду покарання, а тому відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції, через неналежне врахування тих обставин, що в матеріалах справи відсутнє розпорядження про виконання вироку Дніпровського обласного суду від 14.11.2010 (насправді вирок 2000 року, але адвокат заплутався), а відтак вирок суду не був приведений до виконання, з чого можна дійти висновку, що на цей час сплинули строки приведення вироку до виконання, а ОСОБА_6 підлягає звільненню.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції а постановити нову ухвалу, якою привести вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року у відповідність з КК України, звільнивши його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на те, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000, у встановлений законом строк приведено до виконання не було, з підстав які не залежали від волі засудженого, оскільки від відбування покарання він не ухилявся, а вирок не було приведено до виконання через бездіяльність посадових осіб.

Разом з цим, засуджений вказує, що наявна в матеріалах справи копія розпорядження про виконання вироку була долучена прокурором в 2021 році, у зв`язку з чим ним було подано 09.05.2024 до ДБР заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України, й ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2024 було зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР з цією заявою.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник підтримали подані ними апеляційні скарги та просили задовольнити клопотання засудженого по суті.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону суд першої інстанції при винесенні оскарженої ухвали дотримався у повному обсязі.

Так, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 засуджено вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 за п.п. «б», «г», «з» ст.93, ч.2 ст.17 п.п. «б», «г», «з» ст.93, ч.1 ст.145 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 16.01.2001 вирок судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 залишено без змін.

Згідно статті 401 КПК України (1960 р.) (чинного на час винесення вироку) вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією.

З огляду на викладене, вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року набрав законної сили 16 січня 2001 року.

Відповідно до частини другої статті 404 КПК України (1960 року) суд разом з своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

07.02.2001 Дніпровським обласним судом за вих.1-165/00 начальнику СІЗО-3 м. Дніпропетровська направлено розпорядження про виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 відносно засудженого ОСОБА_6 , 1968 року народження.

Постановою Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року було приведено вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року у відповідність з Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року), виключено ч. 1 ст. 145 КК України. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2011 року постанову Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року залишено без змін.

Відповідно до довідки ДУ «ДУВП № 4», без номера та дати видачі, згідно особової справи засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.11.2000 Дніпропетровським обласним судом за ст. 93 п.п. «б», «г», «з», 17 ч. 2, 145 ч. 1, 42 КК України, до довічного позбавлення волі, розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили відсутнє.

Разом з цим, відповідно до ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість судового рішення є конституційним принципом правосуддя, що знайшов закріплення в п. 9 ст. 129 Конституції України. Статтею 382 КК України встановлена кримінальна відповідальність за невиконання судового рішення.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до приписів статті 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Виконання вироку це завершальна стадія кримінального процесу, в якій суд звертає до виконання вироки, ухвали і постанови, слідкує за приведенням їх до виконання, а також вирішує в установленому порядку питання, які виникають при виконанні судових актів.

Під давністю виконання обвинувального вироку треба розуміти закінчення встановлених у законі строків з дня набрання обвинувальним вироком законної сили, впродовж якого покарання не було застосоване до засудженого і вирок залишився невиконаним. Отже, виконання вироку, про яке йдеться у статті 80 КК України, полягає в реалізації покарання.

У загальному розумінні строк давності це певний період часу, сплив якого припиняє кримінально-правові відносини, які виникли з приводу вчиненого злочину.

Строки давності виконання покарання ставляться законодавцем у залежність саме від фактично призначеного покарання за конкретне суспільно небезпечне діяння з урахуванням формальної категорії його тяжкості.

З аналізу вищевикладеного можна зробити висновок, що положення закону, що стосуються звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, застосовуються лише у випадках не звернення обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, до виконання з підстав, які не залежали від волі засудженої особи.

Процес виконання вироку починається не з отриманням певних документів установою виконання покарань, а з набранням вироком законної сили та його фактичною реалізацією, у даному випадку, шляхом поміщення засудженого до установи виконання покарань та подальшого відбуття покарання в установах пенітенціарної системи.

Отже, набрання вироком законної сили є обов`язковою умовою його виконання, тому що тільки вирок, який набрав законної сили, є підставою для відбування кримінального покарання.

З огляду на викладене, як правильно встановлено судом першої інстанції, всупереч доводам апеляційних скарг засудженого та його захисника, вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року набрав законної сили 16 січня 2001 року та з цього часу почав виконуватися й строк давності виконання вказаного обвинувального вироку у цьому випадку не застосовується, а тому з огляду на встановлені вище обставини відсутні підстави вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого ОСОБА_6 у цій справі не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ст. 80 КК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що законні підстави для застосування щодо засудженого ст. 80 КК України у даному випадку відсутні, а тому клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Посилання засудженого ОСОБА_6 на ті обставини, що за його заявою на даний час здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України, за ознаками підроблення доказів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та долучення до матеріалів його особової справи копії розпорядження про виконання вироку, й вказане кримінальне провадження є похідним від справи, яка розглядається судом за його клопотанням, а відтак без врахування результатів досудового розслідування за вказаним фактом не буде повним, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище виконання вироку пов`язано з саме фактом набрання вироком законної сили.

Крім того, колегія суддів зауважує, що посилання засудженого на постанову Верховного суду від 17.12.2024 у справі №676/7843/19, є безпідставними, оскільки встановлені Верховним Судом у тій конкретній справі порушення, є нерелевантними обставинам цієї справи.

Отже, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, а судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання засудженого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді зазначеного клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку суду у відповідність до вимог чинного КПК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4