Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/207/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2025 року. м. Кропивницький

'Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 22.03.2025 включно, без визначення застави у кримінальному провадженні №0000201 від 14.05.2024

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього скасувати, та ухвалити рішення, яким обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так при продовженні строку дії запобіжного заходу судом не враховано те, що він жодного дня не переховувався, співпрацював зі слідством та судом, а заявлені ризики прокурором не доведеними. Крім того, зазначає, що має ряд тяжких хвороб та потребує належного лікування не в умовах слідчого ізолятора.

У провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000201 від 14.05.2024 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.153 КК України.

22 січня 2025 року ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України злочин, є тяжким злочином. Також, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , можливе покарання у разі визнання його винуватим, а також відсутність стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, оскільки обвинувачений не має дітей та не перебуває в шлюбі, а також є повнолітнім, суд дійшов до висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про високий ступінь ризику, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні та, таким чином, негативно впливати на хід судового розгляду і встановлення об`єктивної істини. Також судом враховано те, що останній не одружений, раніше неодноразово судимий та обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.153 КК України.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000201 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК України ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних насильницьких дій, проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки, та за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Водночас колегією суддів встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 наразі триває і не завершено.

А тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на неповнолітню потерпілу та свідків, анкетні дані та адреси проживання яких відомо.

Зазначений ризик посилюється ще й тим, що потерпіла та свідки у даному кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим, який знає їх місце проживання, а тому може чинити на них тиск з метою змусити змінити свої показання, раніше був неодноразово судимим за злочин проти власності та у обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до іншої особи, що вказує на його суспільну небезпечність та схильність до вчинення злочинів.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Відтак, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження колегія суддів вважає, що усупереч протилежним доводам апелянта, прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі.

Колегія суддів зважає на те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не є самостійною підставою для продовження строку тримання його під вартою, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Окрім того, колегія суддів вважає, що не можливо застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки в апеляційній скарзі відсутні відомості про адресу, за якою обвинувачений міг би знаходитись під домашнім арештом.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено із погрозою застосування насильства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: