Справа № 322/546/15-к
Провадження № 1-кп/314/14/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000500 від 12.11.2014 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження смт Новомиколаївка Запорізького (Новомиколаївського) району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, 11 листопада 2014 року, близько 18 год. 00 хв, ОСОБА_3 перебуваючи біля продуктового магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи при собі заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет довгастої форми схожий на биту, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з яким у нього за деякий час до цього виникли особисті неприязні відносини, реалізуючи свій умисел, зненацька вибіг із-за рогу вказаного магазину, та почав умисно наносити з особливою жорстокістю численні удари (понад 4 удари) вищевказаним предметом схожим на биту по голові, тулубу та по іншим частинам тіла ОСОБА_6 , який спочатку перебував на лавочці розташованій поряд з входом до вказаного магазину, а потім від отриманих ударів упав на землю. Своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме:

- внутрішньо черепна травма: крововилив під твердою мозковою оболонкою на зовнішній і базальній поверхнях правої півкулі головного мозку (обсягом 25 см3 при розтині і 150 см3 при операції); крововилив у м`яких мозкових оболонках на зовнішній поверхні і в області полюса правої скроневої частки: вогнища забою-розтрощення головного мозку на зовнішній поверхні і в області полюса правої скроневої долі, в області полюсів лівих лобової і скроневої долей, на зовнішній поверхні лівої потиличної долі крововиливи в м`яких тканинах, синці і садна волосистої частини голови і обличчя;

- закрита тупа травма грудної клітки: повний поперечний перелом 6 ребра по лінії лопатки зліва, крововиливи в м`яких тканинах і під пристінковою плеврою лівої половини грудної клітки; забій нижньої частки правої легені з крупноосередковим крововиливом на легеневій поверхні правого купола діафрагми, з розвитком у посттравматичному періоді гнійної пневмонії нижньої долі правої легені, правостороннього гнійно-фібринозного плевриту (30мл); масивний, широкий крововилив у м`яких тканинах і синець правої половини грудної клітки і поперекової області справа;

- синець і травматичний набряк м`яких тканин правого плеча правого ліктьового суглоба;

- крововиливи та садна, крововиливи в м`яких тканинах нижніх кінцівок.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 232 від 18.12.2014 тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , мають наступні ознаки:

- внутрішньочерепна травма, як небезпечна для життя і що спричинила смерть, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- закрита тупа травма грудної клітини, зокрема повний поперечний перелом 6 ребра по лінії лопатки зліва, зазвичай, пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 21 день, і оцінюється по результату, але не менш ніж ушкодження середнього ступеня тяжкості; в причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває;

- крововилив і травматичний набряк м`яких тканин правого плеча і правого ліктьового суглоба, а також синці і садна, крововилив в м`яких тканинах нижніх кінцівок, як у сукупності, так і окремо - мають ознаки легких тілесних ушкоджень; в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Також, відповідно до вказаного висновку експерта № 232 від 17.11.2014 усі тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворилися за механізмом тупої травми:

- ушкодження в області голови утворилися в результаті не менше чотирьох ударних травматичних впливів тупими предметами в область обличчя та волосяну частину голови. Даний висновок підтверджується локалізацією та морфологічною характеристикою пошкоджень на шкірі і в м`яких тканинах голови;

- поперечний перелом 6-го ребра по лінії лопатки зліва, з ознаками розтягнення на внутрішній і стиснення на зовнішній його поверхнях - є локальними, тобто утворився в місці травматичного впливу твердим тупим предметом, з обмеженою травмуючою поверхнею; забій правої легені, крововилив на легеневої поверхні правого купола діафрагми, синець і крововилив в м`які тканини - утворилися в результаті травматичного (-их) впливу (-ів) тупим (-ми) об`єктом (-ами) в заднє-праву бокову поверхню грудної клітки і в поперекову область праворуч;

- синці та крововиливи в м`яких тканинах - утворилися в місцях травматичних впливів тупими об`єктами, з обмеженою травмуючою поверхнею; садна - у місцях травматичних впливів тупими об`єктами по дотичній.

Враховуючи морфологічні характеристики крововиливу на заднє-зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, найбільш ймовірно, він утворився в результаті травматичного впливу тупим предметом, який має довгасту подовжену травматичну поверхню (ймовірно, трубою, палицею тощо)».

Із вищевказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_6 12.11.2014 був госпіталізований до Новомиколаївської центральної районної лікарні, де після надання йому медичної допомоги, так і не прийшовши до тями, ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 11 годин 00 хвилин, - помер, що підтверджується протоколом огляду місця події від 17.11.2014, лікарським свідоцтвом про смерть від 18.11.2014.

Дії ОСОБА_3 під час досудового розслідування кваліфіковані за частиною другою статті 121 КК України, а саме як заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, винуватим себе у вчиненні вищезазначеного злочину не визнав, відтак, не визнав і цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн та матеріальної шкоди в розмірі 7 549,27 грн. При цьому, обвинувачений погодився давати показання, але лише після допиту всіх свідків та дослідження наявних у справі доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що 11.11.2014 на машині свого брата він їздив до дівчини в м. Запоріжжя. В вечері того ж дня повернувся до додому, точного часу не пам`ятає, але на дворі було ще світло. Приїхавши до смт. Новомиколаївка обвинувачений одразу заїхав до свого брата. Потім брат його підвіз до бару (на вулиці було ще світло). В барі обвинувачений випив каву і пішов до додому ( АДРЕСА_2 ), дорога від бару до дому займає десь 15 хвилин. Коли йшов до дому біля магазину «Смак» зустрів знайомих, та після нетривалої розмови з ними пішов додому. Про те, що він був вдома можуть підтвердити колишня дружина, брат. Обвинувачений заперечував факт його перебування в селі Новоукраїнка одинадцятого листопада 2014 року. Також обвинувачений повідомив, що ОСОБА_7 його говорив, що він казав те, що йому казали поліцейські. У ОСОБА_8 не було причин оговорювати його, але в той час останній попався з наркотиками і можливо йому щось запропонували. Також обвинувачений пояснив, що потерпілого ОСОБА_9 він не знав і не ніколи бачив.

Під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, сторона обвинувачення посилалась на такі докази: показання потерпілої ОСОБА_10 , показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколи огляду місця події, протокол огляду трупа, протокол тимчасового доступу до речей і документів, протоколи слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_21 та відеозаписи до них, висновок судово-медичної експертизи, а також постанови про визнання речовими доказами.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_6 її син. З ОСОБА_3 вона не знайома, але бачила його декілька разів в селі. 11.11.2014 в вечорі приблизно в 20.30год їй подзвонила продавець магазину, сказала щоб вона прийшла забрала сина ОСОБА_22 так як його побили біля магазину. Після дзвінка вона зразу побігла до магазину, прибігла ОСОБА_22 сидів на лавочці, ні крові, ні синців на ньому не було. Після чого свідок подзвонила своєму братові ОСОБА_23 , він прийшов з невісткою і вони в трьох повели ОСОБА_22 до дому, до бабусі, так як він жив з неї. Коли привели поклали його на ліжко, нічого не питали їм здалося що він був сильно п`яний. З ранку подзвонила невістка сказала прийти бо ОСОБА_22 погано. Свідок прибігла до бабусі де був її син, викликала швидку, приїхала швидка і забрала сина до лікарні. Після того як сина забрали в лікарню, вона взяла його телефон там останній номер був ОСОБА_24 ОСОБА_22 з ним була сварка щось із-за пилки. Також свідок повідомила, що за декілька днів її сину хтось телефонував і погрожував, хто свідок не знає.

Свідок ОСОБА_12 , пояснила, що вона працювала продавцем в магазині де трапилась бійка, власне бійки вона не бачила чула звуки, яки нагадували як футбольний м`яч б`ється о стіну. Освітлення біля магазину не було. Коли вийшла з магазину подивитись що трапилось, побачила на лавочці сиділи ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . ОСОБА_22 тримався за голову казав, що сильно болить. Після чого вона зателефонувала матері ОСОБА_22 , щоб вона прийшла забрала його додому. Прийшли родичі ОСОБА_22 та повели його додому.

Свідок ОСОБА_13 , пояснив в судовому засіданні, що він мешкаєбіля магазину. В той день він чистив на дворі зброю і почув шум, він зробив постріл в повітря і пішов подивитися, що там трапилось. Підійшовши до магазину побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_27 , вони сиділи на лавочці, ОСОБА_22 скаржився на головний біль. Продавець яка була на вулиці повідомила, що вона зателефонувала родичам ОСОБА_22 , щоб вони прийшли забрали його, що саме відбувалось біля магазину він не бачив. Свідок також повідомив, що біля магазину було темно, освітлення не було.

Свідок ОСОБА_11 , пояснив суду, що з ОСОБА_3 колись спілкувались біля кафе в смт Новомиколаївка, бачив його не більше 3-х разів, ОСОБА_9 знав добре були родичами. В той день про який йде мова ні обвинуваченого ні потерпілого не бачив і не спілкувався.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , пояснила, що була понятою на слідчому експерименті. При самій події не була присутня ні потерпілого ні обвинуваченого не знає оговорювати причин немає. Коли проводився слідчий експеримент за участі товариша померлого ім`я та прізвища не пам`ятає, то він розповідав, що вони йшли із заробітку до магазину, відпочити після робочого дня. Зі слів товариша хтось зателефонував та погрожував.

Свідок ОСОБА_14 ,в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою ОСОБА_9 . Про події дізналась від своєї матері (бабусі) потерпілого, а саме що в вечорі сталась бійка, а з ранку ОСОБА_22 забрали в лікарню. Зі слів близьких їй стало відомо що ОСОБА_28 телефонував ОСОБА_22 та погрожував. В той день ОСОБА_22 був разом с ОСОБА_29 , були на роботі, де працювали не відомо. Також свідок повідомила, що у ОСОБА_22 були часті конфлікти з ОСОБА_30 . Одного разу чула як ОСОБА_31 дзвонив комусь та просив щоб ОСОБА_22 «покарали» бо він вже його дістав. Кому телефонував не знає. Більше нічого розповісти не може.

Свідок ОСОБА_15 , пояснила, що вона приходиться родичкою потерпілому ОСОБА_32 . Про бійку знає зі слів своїх внуків, при події не була присутня, більше нічого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_33 , пояснив, що він знайомийз потерпілим та обвинуваченим. В той день коли це все сталось він бачив хлопців ОСОБА_9 та ОСОБА_27 . Він косив траву, а хлопці до нього підішли. Підійшли з (вином) розпалили багаття, потім ОСОБА_25 зателефонував ОСОБА_34 у них по телефону виникла суперечка (про що не відомо). Після чого він закінчив роботу (косити траву) і пішов додому. На наступний день дізнався від своєї дружини (вона зі слів матері потерпілого) що ОСОБА_22 в вечері побили, а в ранці відвезли до лікарні. Через деякий час він зустрів ОСОБА_27 з підбитим оком, той розповів йому що вони з ОСОБА_22 сиділи біля магазину, його хтось вдарив, хто він не бачив бо втратив свідомість. Також свідок повідомив що йому також відомо зі слів дружини (яка дізналась зі слів матері потерпілого), що бачили біля магазину ОСОБА_35 , ОСОБА_36 і ОСОБА_37 . При цьому свідок зазначив що обвинуваченого і потерпілого разом ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_38 , пояснила, що вона колишня співмешканка ОСОБА_39 (дядько потерпілого). Свідок також пояснила, що 10 листопада ОСОБА_32 телефонували та погрожували, а 11 листопада, приїхали та побили. В вечері 11 листопада ОСОБА_40 зателефонували, сказала, щоб прийшов забрав ОСОБА_41 племінника, який знаходиться біля магазину. Вони разом пішли туди і побачили ОСОБА_22 який тримався за голову. Разом із ОСОБА_42 вони відвели ОСОБА_22 до бабусі так як він на той час проживав в неї. Коли привели, поклали на ліжко, думали що він п`яний, полежить до ранку, а потім дізнаються що трапилось. Десь приблизно о 23:00 годині ОСОБА_22 втратив свідомість, о 05:00 викликали швидку допомогу. Також свідок пояснила, що у ОСОБА_22 були часті сварки з ОСОБА_30 . Зі слів людей знає, що ОСОБА_31 пообіцяв ОСОБА_43 гроші щоб він розібрався з ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що все це сталося давно, після чого він отримав травму голови і нічого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_19 ,пояснив, що він був понятим на слідчому експерименті, особисто при події не був присутній, про подію знає зі слів сусідів, більше інформації не надав бо не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_44 брат обвинуваченого, відмовився від дачі свідчень відповідно до ст. 63 Конституції України.

За клопотанням прокурора судом були досліджені відеозапис допиту свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_8 які вони надавали під час розгляду справи в Новомиколаївському районному суді Запорізької області.

В судове засідання неодноразово викликались свідки ОСОБА_45 (не проживає за адресою яку зазначив прокурор), ОСОБА_46 (перебуває за кордоном), ОСОБА_47 (проходить службу в рядах ЗСУ), ОСОБА_48 (не має вдома), відповідно вказаних осіб судом застосовувався примусові приводи, але вказані особи так на протязі тривалого часу в судове засідання не з`явились та не були доставлені.

На теперішній час ні стороні обвинувачення, ні іншим учасникам судового розгляду, не відомі місце проживання, місце перебування або знаходження свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_48 , у зв`язку з чим прокурором заявлено клопотання про дослідження протоколів допиту свідків під час досудового слідства.

Захисник та обвинувачений заперечували щодо дослідження протоколів допиту свідків на досудовому слідстві.

Згідно ч.2 статті 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання.

У відповідності з ч.1 статті 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідка щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Частина 4 статті 95 КПК України вказує, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Суд, вислухавши учасників, керуючись вимогами закону, викладеними у частині 4 статті 95 КПК України, визнав вказане клопотання прокурора таким що не підлягає задоволенню, мотивуючи це тим, що суд не може обґрунтовувати судове рішення - вирок показаннями свідків, наданими слідчому.

На підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення стороною обвинувачення зібрані письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені судом.

Так згідно протокол огляду місця події від 12.11.2014, відповідно до якого оглянута ділянка місцевості яка розташована біля магазину, який знаходиться по вул. Шевченка в селі Новоукраїнка Новомиколаївського району Запорізької області. Відповідно до вказаного огляду встановлено, що на вказаній ділянці місцевості на грядках росла трава. З південної сторони від приміщення магазину знаходиться проїзна частина вулиці. Від проїзної частини вулиці до порогу магазину прокладена асфальтована доріжка. З правої сторони від входу в магазин розташована дерев`яна лавка. Ніяких слідів та об`єктів на місці огляду не виявлено, до протоколу долучено фото таблиця (том № 1 а.с.64-66);

Протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_6 від 13.11.2014 (том № 1 а.с. 67-68);

Ухвала слідчого судді від 14.11.2014, якою був накладений арешт на мобільний телефон ОСОБА_6 (том № 1 а.с. 69);

Ухвали слідчого судді від 13.11.2014 (том № 2 а.с. 72, 81) про тимчасовий доступ до речей та документів щодо вхідних і вихідних дзвінків по абонентському номеру НОМЕР_1 ( ОСОБА_6 ), та по абонентському номеру НОМЕР_2 ( ОСОБА_8 ) які здійснювалися з 07.11.2014 по 12.11.2014 та 14.11.2014 (том № 1 а.с. 89) про тимчасовий доступ до речей і документів по телефонам: НОМЕР_2 ( ОСОБА_8 ), НОМЕР_1 ( ОСОБА_6 ), НОМЕР_3 ( ОСОБА_11 ), інформації ПрАТ «МТС» щодо з`єднання абонентів у зоні покриття LAC CID в с. Новоукраїнка та прилеглих до нього шляхів з 16.00 до 20.00 11.11.2014, а також документів щодо реалізації цих ухвал (том № 1 а.с. 73-76, а.с. 78-80, а.с. 82-86);

Протокол огляду місця події від 17.11.2024 - трупа ОСОБА_6 в Новомиколаївській ЦРЛ до протоколу долучена фото таблиця (том № 1 а.с. 103-104, 105-106) та протокол огляду трупа від 18.11.2014 (том № 1 а.с. 108-110), вказані документи складені не розбірливим почерком. На вимогу суду прокурор був зобов`язаний надати стенограму вказаних документів, але так і не надав.

Постанова від 17.11.2024 якою була призначена судово-медична експертиза трупу (том № 1 а.с. 107);

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 232 від 18.11.2014 була встановлена смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті внутрішньочерепна травма (том № 1 а.с. 111);

Відповідно до висновок експерта № 232 від 17.11.2014 - експертиза трупа ОСОБА_6 , смерть потерпілого настала від внутрішньочерепної травми (том № 1 а.с. 112-120);

Постановою від 28.02.2015 визнано речовими доказами змиви з області кистей рук трупа ОСОБА_6 (том № 1 а.с. 113);

Дорученням слідчого в порядку ст. 40 КПК України від 05.01.2015 надано доручення про встановлення належності абонентських номерів операторів мобільного зв`язку:

НОМЕР_4 ;

НОМЕР_5 ;

НОМЕР_6 ;

НОМЕР_7 ;

НОМЕР_8 ;

НОМЕР_9 ;

НОМЕР_10 ;

НОМЕР_11 ;

НОМЕР_12 ;

НОМЕР_13 (не вірно зазначений номер, не вистачає цифр)

НОМЕР_14 ;

НОМЕР_15 ;

НОМЕР_16 (том № 1 а.с. 122а).

Рапортом без дати та номеру (том № 1 а.с. 124-125) встановлено належність абонентських номерів операторів мобільного зв`язку:

НОМЕР_4 - ОСОБА_52 ;;

НОМЕР_5 - ОСОБА_53 ;

НОМЕР_6 - ОСОБА_54 ім`я та по батькові не вказано;

НОМЕР_7 - ОСОБА_55 ;

НОМЕР_8 - ОСОБА_56 ;

НОМЕР_9 - ОСОБА_57 ;

НОМЕР_10 - ОСОБА_58 ;

НОМЕР_11 - ОСОБА_59 ;

НОМЕР_12 - ОСОБА_60 ;

НОМЕР_14 - ОСОБА_13 ;

НОМЕР_17 - ОСОБА_61 (номер в якому не вистачало цифр, а саме цифри 50)

НОМЕР_15 - ОСОБА_62 ;

НОМЕР_16 - ОСОБА_63 .

Ухвали слідчого судді від 13.01.2015 у справі №322/19/15-к, №322/23/15-к, №322/34/15-к, №322/35/15-к надано тимчасовий доступ до речей та документів ПрАТ «МТС» (том № 1 а.с. 126, 130, 141, 145);

Доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України від 12.01.2015 про встановлення осіб, з якими ОСОБА_8 підтримує дружні стосунки (том № 1 а.с. 150);

Рапортом (том № 1 а.с. 152) встановлено, що ОСОБА_64 , підтримує дружні стосунки з:

ОСОБА_3 , мт ;

ОСОБА_65 , мт. НОМЕР_18 ;

ОСОБА_66 , мт ;

ОСОБА_67 , мт ;

ОСОБА_13 , мт , НОМЕР_19 ;

ОСОБА_68 мт НОМЕР_20 ,

ОСОБА_69 мт НОМЕР_21 ,

ОСОБА_70 мт НОМЕР_22 ,

ОСОБА_71 мт НОМЕР_23 ,

ОСОБА_72 , мт .

Доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК від 19.01.2015 про встановлення наявності у осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_73 , ОСОБА_50 , ОСОБА_13 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 автотранспорту та матеріали виконаного доручення (том № 1 а.с. 153, 155);

Протокол про результати НСРД від 24.01.2025 та додаток до протоколу (том № 1 а.с. 156, 157-159). Після прослуховування запису на диску (том № 1 а.с. 161, доступ брався до мт. НОМЕР_24 ОСОБА_8 ) в судовому засіданні за участі прокурора, захисника, обвинуваченого було встановлено що в Додатку зафіксованому на а.с. 158 - 04.12.2014 о 18.12год відрізняється Суть розмови (зазначена в додатку): ОСОБА_8 говорить ОСОБА_82 про те, що наступного дня йому треба йти відмічатися до КВІ, але він боїться, тому що думає що у той час коли він прийде на відмітку, його затримають працівники міліції. У зв`язку з цим, ОСОБА_8 просить ОСОБА_50 сходити з ним до КВІ. На вказане прохання ОСОБА_46 погоджується і вони домовляються про зустріч наступного дня.

На диску зафіксована розмова 04.12.2014 між двома чоловіками:

-Що робиш?

-Нічого відпочиваю.

-Спиш?

-Просто лежу

-А на сколько ти завтра підтянеш?

-Не знаю, а скільки зараз?

-6.

-Я отдихаю, если шо наберу.

Також відрізняється суть розмови 06.12.2014 о 15.23 (том № 1 а.с. 159) - 06.12.2014 - в Додатку зафіксованому на а.с. 159 - 04.12.2014 о 18.12 відрізняється Суть розмови (зазначена в додатку): ОСОБА_8 повідомляє ОСОБА_3 що цього дня збирається їхати додому в смт Тернувате. Також, ОСОБА_8 говорить, що в вечері планує сходити на дискотеку. ОСОБА_83 , в свою чергу, говорить ОСОБА_8 щоб той не вживав спиртні напої і нікуди не вліз, тому як у них на даний час і так можуть виникнути неприємності.

На диску зафіксована розмова 06.12.2014 між двома чоловіками:

-Шо ти сьогодні Вох?

-Побуду вдома до вівторка.

-

ОСОБА_84 приїде.

-Чого ти брав його з собою?

-Він сказав

ОСОБА_85 казав матір в больнице. Там батя повинен приїхати в понеділок привезти бензин, масло, надо дома дрова попилять. А в вівторок на біржу каже що зарплата буде.

-Я думаю ти знаєш шо.

Дали запис йде не розбірливий.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2015 за участю ОСОБА_8 де Гвозділка впізнав особу під № 1, особу якій давав скористатися своїм мобільним телефоном, впізнав за рисами обличчя, при цьому не зрозуміло хто зображений на фото, а також суд звернув увагу, що три фотографії однакової форми, а одна відрізняється, саме та фотографія на яку вказав свідок ОСОБА_8 (том № 1 а.с. 162-163);

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо будинку по АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_86 (том № 1 а.с. 164-165);

Відповідь ВДАІ від 10.03.2015, де вказано, що автомобіль ВАЗ 21101 н.з. НОМЕР_25 належить ОСОБА_87 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том № 1 а.с. 167);

Протокол затримання особи від 20.03.2015, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий 20.03.2015 о 18.30год (том № 1 а.с. 168-172);

Протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2015 зі свідком ОСОБА_8 та відеозапис слідчого експерименту від 23.03.2015 допиту (том № 1 а.с. 173-177, 179);

Протокол про результати НСРД від 16.04.2015 - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера НОМЕР_26 ( ОСОБА_3 ) та додаток до протоколу (том № 1 а.с. 214, 217), при дослідженні вказаного доказу в присутності прокурора, захисника, обвинуваченого було встановлено відсутність ДВД диска з записами розмов, про що складений відповідний акт (том № 5 а.с. 136), при цьому був оголошений додаток до протоколу НСРД з стенограмою розмов.

Заслухавши пояснення потерпілої, свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином суд дослідив всі докази які були йому надані під час розгляду вказаного кримінального провадження та приходить до таких висновків.

Стосовно доказового значення результатів НСРД (клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж від 14 листопада 2014 року, супровідний лист голови Запорізького апеляційного суду №10-13/99 від 18.05.2020 року, ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2014 року у даному кримінальному провадженні) стороною захисту було заявлено клопотання про недопустимість вказаних доказів у зв`язку з порушенням вимог ст. 290 КПК України (щодо відкриття усіх матеріалів кримінального провадження стороні захисту).

Відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2019 у справі № 751/7557/15-к, в якому визначено, що ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД не є доказом у розумінні ст.ст.84,99 КПК, в ній не містяться відомості, які можуть бути використані як докази. Водночас, така ухвала є процесуальною підставою для отримання доказу, а тому повинна бути надана стороні захисту для забезпечення принципу змагальності не пізніше, ніж під час розгляду справи у суді першої інстанції. Процесуальні підстави для проведення НСРД повинні бути враховані судом першої інстанції під час всебічної оцінки доказів, отриманих в результаті проведення НСРД.

Процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання), які не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст.290 КПК, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні і під час розгляду справи у суді першої інстанції. Суд, на основі комплексної оцінки доказів, отриманих в результаті НСРД, за умови дотримання принципу змагальності, повинен перевірити процесуальну підставу для їх отримання та вирішити питання про їх допустимість.

Для розсекречення конкретних матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії керівник органу прокуратури надсилає керівнику органу, де засекречено матеріальний носій інформації, клопотання, у якому зазначаються підстави для скасування грифу секретності, обліковий номер та назва матеріального носія інформації.

Таким чином суд не вбачає підстав для визнання ухвал апеляційного суду Запорізької області неналежним доказом.

Судом був досліджений протокол від 24.01.2015 з додатком та аудіо записом та протокол 16.04.2015 від та додаток до нього, при цьому судом не встановлено жодного, належного та допустимого доказу провини чи участі ОСОБА_3 у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Також одним з доказів прокурором зазначено, що доказом перебування ОСОБА_3 під час скоєння злочину на місці події є інформація, отримана від оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС» щодо місцезнаходження користувача мобільного номеру в певному азимуті під час розмов по мобільному телефону (том № 1 а.с. 73-76, а.с. 78-80, а.с. 82-86).

Однак, в такому вигляді, як вони надана прокурором та досліджені судом під час розгляду даної справи, ці докази суд визнає як неналежними та допустимими доказами провини ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вказані дані сформовані у вигляді певних таблиць із зазначенням певних даних (в тому числі і іноземною мовою), містять начебто номери мобільних телефонів (але це не точно). В даній інформації не вбачається причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого злочину.

Прокурор не надав суду та стороні захисту доказів (свідоцтва, атестату чи диплому), який би свідчив про наявність у нього спеціальних технічних знань, що б давало йому право як спеціалісту надавати роз`яснення з технічних питань, що стосуються діяльності мобільних операторів в Україні.

Також, прокурор в порушення принципу змагальності сторін не вжив заходів до залучення спеціалістів для з`ясування обставин, якими він намагався довести провину ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення.

Внаслідок бездіяльності прокурора судом першої інстанції не було досліджено такий доказ як протокол огляду місця події від 12.11.2014 року, як і протокол огляду місця події за місцем виявлення трупу ОСОБА_6 від 17.11.2014. Як було встановлено судом під час безпосереднього дослідження вказаних доказів, почерк, яким було складено дані протоколи, був нерозбірливим і судом при намаганнях прочитати дані цих протоколів було встановлено відсутність такої можливості. Відтак прокурору було дано доручення надати суду стенограму змісту вказаних процесуальних документів, що останнім виконано не було.

Таким чином суд не може визнати ці докази належними, так як не можливо вважати належними та допустимими докази, які не були безпосередньо досліджені судом під час розгляду справи.

Щодо висновку експерта №232 за результатами експертизи трупу ОСОБА_88 , який помер від внутрішньочерепної травми, крововиливу під твердою мозковою оболонкою на зовнішній та базальній поверхні правої півкулі головного мозку (об`ємом 25 см куб при розтині та 150 см куб при операції) тощо.

Сам по собі цей висновок свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості особи у заподіянні цих ушкоджень (судове рішення від 22 квітня 2021 року у справі №703/2325/14-к).

Також вказаний висновок містить у собі протиріччя, які можуть свідчити взагалі про помилковість зроблених висновків.

Так, у розділі «Выводы» є наступне речення (абзац п`ятий відповіді №5, надалі мовою оригіналу: «Учитывая морфологические характеристики кровоподтека на задне-наружной поверхности верхней трети левого бедра, наиболее вероятно он образовался в результате травматического воздействия тупым предметом, который имеет продолговатую удлиненную травматическую поверхность (вероятно, палкой и т.д.)»). Однак, до висновку експерта №232 від 18.11.2014 долучено Таблицю 2, на якій відображено крововиливи та садна на тілі потерпілого ОСОБА_6 . На правому малюнку зображено задню частину тіла і на ній відмічено крововилив на задній поверхні правого стегна. На лівому стегні будь які тілесні ушкодження відсутні.

В судовому засіданні були допитані свідки (жоден з допитаних) не надав свідчень, які б прямо доводили винуватість ОСОБА_3 у скоєнні злочину. Більше того, допитаний свідок ОСОБА_11 на питання суду відповів, що йому особисто нічого не відомо про причетність ОСОБА_3 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 в той день ні обвинуваченого ні потерпілого він не бачив.

На клопотання прокурора судом було досліджено протокол судового засідання відеозапис з протоколу судового засідання Новомиколаївського районного суду Запорізької області щодо допиту свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_8 .

Сторона захисту заперечувала проти дослідження показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_21 . Адвокат ОСОБА_5 з посилався на практику Верховного Суду, викладену у постановах, зокрема, від 19.11.2019 року у справі №750/5745/15-к, від 02.09.2020 у справі у 1-331/09 (провадження №13-37зво20) де зазначалось, що судом не можуть використовуватись як докази показання свідків, які вони давали під час попереднього розгляду справи іншим складом суду.

Як зазначала сторона захисту, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, постановляючи ухвалу від 21.06.2017 у даній справі, встановила, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати, а кримінальне провадження закрити. Також захисник просив про допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та ОСОБА_89 , посилаючись на те, що їх допит у суді першої інстанції був проведений з порушенням права на захист ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, коротко зазначив в ухвалі зміст викладених доводів, при цьому належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без уваги.

Також апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повторний допит свідків сторони обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та ОСОБА_90 , не навівши при цьому переконливого обґрунтування. Водночас суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що вказані свідки давали показання у суді першої інстанції в той час, коли ОСОБА_3 перебував у хворобливому стані та не мав захисника, що позбавило його можливості провести кваліфікований перехресний допит.

Колегія суддів Апеляційного суду Запорізької області, приймаючи ухвалу від 25.10.2017 у даній справі про скасування вироку Новомиколаївського районного суду Запорізької області, прийшла до висновку, що районний суд порушив передбачений законом порядок заміни одного захисника іншим грубо порушив права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист, зокрема, проігнорував вимоги кримінального процесуального закону та визначене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право кожного використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, а це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів також погодилася з висновками касаційного суду про те, що допит свідків сторони обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та ОСОБА_89 , коли обвинувачений ОСОБА_3 перебував у хворобливому стані та не мав захисника, є порушенням права на захист, оскільки позбавило його можливості провести кваліфікований перехресний допит.

Отже, судом касаційної інстанції було зроблено висновок, який підтвердила і колегія суддів Апеляційного суду Запорізької області про порушення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист під час допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та ОСОБА_90 .

У постанові від 19.11.2019 року у справі №750/5745/15-к Верховний Суд прийшов до висновків, що суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.

Як вже зазначалось, при попередньому допиті свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та ОСОБА_89 Новомиколаївським районним судом Запорізької області було допущено порушення право обвинуваченого на захист, в тому числі і на проведення перехресного допиту, який був украй необхідний.

Відтак суд не може визнати ці покази як належними доказами і не може покласти їх в основу обвинувального вироку.

Під час судового розгляду судом був допитаний свідок ОСОБА_91 , який надав свідчення, що втой день про який йде мова ні обвинуваченого ні потерпілого не бачив і не спілкувався.

Щодо слідчих експериментів проведених за участю свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_21 . У судовому засіданні за результатами дослідження протоколів слідчих експериментів за участю даних свідків та відеозаписів до них стороною захисту було заявлено клопотання про недопустимість вказаних доказів. Адвокат ОСОБА_5 у своїх клопотаннях зазначав, що оскільки сторона захисту не була повідомлена про проведення вказаної слідчої дій та, як наслідок, була позбавлена можливості прийняти у ній участь, це є беззаперечним порушенням права на захист. Судова практика Верховного Суду також підтверджує правильність цього висновку (постанови Кримінального касаційного суду Верховного Суду у справі №206/6798/16к від 26.02.19, у справі №398/5735/14к від 01.03.18). Також у даних клопотаннях зазначалось, що слідчі експерименти проводились в умовах, які є відмінними від тих, за яких було скоєно кримінальне правопорушення. Так, кількість осіб, яка була задіяна до участі у слідчих експериментах, була відмінною від тих, які були безпосередніми учасниками події (при спричиненні тілесних ушкоджень за даними обвинувачення - четверо, при слідчому експерименті - один (свідок) слідчий, поняті не можуть прийматися до уваги). Загальновідомим та таким, що не підлягає доведенню, є факт дуже раннього завершення світлового дня у осінньо-зимовий період. О 18 годині 14 листопада будь якого року на вулиці вже повністю темно (стороною обвинувачення не доведено, що о 18 годині 2014 року територію села Новоукраїнка Новомиколаївського району Запорізької області освітлював місяць). Магазин, біля якого ОСОБА_6 були нанесені тілесні ушкодження, не мав зовнішнього освітлення, на вулиці було темно (показання допитаних у судовому засіданні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ).З вікна магазину також світло не падало на вулицю (показання свідка ОСОБА_12 ). Отже, перед магазином було повністю темно. Водночас, за участю свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_21 слідчі експерименти проводились у світловий день, що унеможливлює пересвідчитись, що зокрема, ОСОБА_8 , знаходячись за рогом магазину, при повній темряві міг бачити, що саме ОСОБА_3 наносив битою тілесні ушкодження і по яких саме частинах тіла потерпілого. При цьому допитаний судом свідок ОСОБА_16 зазначив, що безпосередньо йому свідок ОСОБА_21 говорив, що його «вирубили» і він нічого не бачив і не пам`ятає. Отже, показання свідка ОСОБА_21 підлягають сумніву, але перевірити їх не стало можливим через смерть останнього. Водночас, сторона захисту зазначає, що дані відеозаписів до протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_21 не лише не підтверджують спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , а і свідчать про необізнаність цих свідків про події, які мали місце, та їх наслідки.

Як зазначено у висновку експерта №232 від 17.11.2014 року ОСОБА_92 помер від внутрішньочерепної травми, крововиливу під твердою мозковою оболонкою на зовнішній та базальній поверхні правої півкулі головного мозку (об`ємом 25 см куб при розтині та 150 см куб при операції) тощо. Крім цих тяжких тілесних ушкоджень, на тілі потерпілого експертом зафіксовано ряд видимих тілесних ушкоджень в області голови (синець під правим оком, рани в області тім`яної частини голови, верхньої частини голови (зліва і справа), садна на правому та лівому колінах, задній частині правого стегна, задній правій частині спини потерпілого.

Однак, при проведенні слідчого експерименту на відеозапису свідок ОСОБА_8 показав, що начеб то ОСОБА_3 наносив 2 удари в область грудей потерпілого, який знаходився у напівсидячому положенні. Однак, ці дані суперечать зазначеним вище у висновку експерта тілесним ушкодженням (в області грудей саден чи крововиливів не виявлено) (том № 1 а.с. 120), а в область голови за словами ОСОБА_8 , удари не спричинялись, що само по собі свідчить про необізнаність даного свідка із обставинами спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а тому дає стороні захисту обґрунтовані підозри у обмовленні даним свідком ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_21 при проведенні слідчого експерименту зазначав, що його ударили по голові і він упав. Потім він підняв голову і побачив (у повній темряві) ОСОБА_3 , який чимось бив ОСОБА_6 . Однак, за свідченням ОСОБА_8 ОСОБА_3 під час нанесення ушкоджень ОСОБА_6 , знаходився спиною до магазину. З цього ж боку (зі спини начеб то ОСОБА_3 ) за лавочкою лежав ОСОБА_21 (з показань останнього). Також в ході слідчого експерименту ОСОБА_93 показав, що при нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ОСОБА_3 стояв до свідка спиною. Тому залишається незрозумілим, як даний свідок міг бачити обличчя ОСОБА_3 , коли той знаходився спиною до нього. Також є дивним, що ОСОБА_21 лице бачив, а в чому ОСОБА_3 був одягнений та чим начеб то бив, даний свідок не примітив. Також слід зазначити, що показання свідка ОСОБА_94 щодо положення тіла ОСОБА_6 в момент нанесення тілесних ушкоджень не відповідають показанням свідка ОСОБА_8 , так як зі слів останнього ОСОБА_6 удари наносились в область грудної клітини, а потім у область спини, коли той впав на землю. Зі слід свідка ОСОБА_21 удари наносились лише в область голови ОСОБА_6 .

Таким чином суд не може визнати слідчі експерименти проведені зі свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_8 належними та допустимими доказами, так як їх не можливо перевірити у належний спосіб (шляхом проведення перехресного допиту в тому числі), а наведені данні свідчать про суперечливість показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_21 , на яких фактично і базується обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 . Відтак будь які сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Стосовно долучених до справи документів, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до переконання в тому, що вони ніяким чином не підтверджують вчинення обвинуваченим злочину, тому також не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Інших доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_3 до спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які б потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_6 , стороною обвинувачення надано не було та вони не досліджувались у судовому засіданні.

Також державним обвинуваченням так і не встановлено, яким предметом були спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Залишено поза увагою прокурора і мотиви, які б могли бути у обвинуваченого ОСОБА_3 для заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Інших переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суду не надано.

Інші письмові матеріали також не містять прямих доказів, які вказували б на наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Сумнівний характер вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», адже розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Згідно приписів ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений; 3) у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору належності та допустимості, у відповідності до вимог ст. 337 КПК України, розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що ОСОБА_3 слід виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КК України вчинене ОСОБА_3 .

Цивільний позов у зв`язку з визнання обвинуваченого невинним залишити без задоволення.

Процесуальні витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням експертизи підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдати його у зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч. 2 ст. 121 КК України вчинене ОСОБА_3 .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час розгляду справи не обирався і не продовжувався.

Речові докази у справі:

-мобільний телефон «Nokia 1208» в корпусі сірого кольору, IMEI НОМЕР_27 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» № НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_10 ;

-речові докази, які долучені до справи (ДВД диски) зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1

16.01.2025