ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/468/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/767/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05.04.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Змієва Харківської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2001 за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, в силу статті 75 КК України, від покарання звільнений з випробуванням на 2 роки;

2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 21.04.2004 за ч.3 ст.185 КК України, за сукупністю вироків до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільнений 19.07.2005 на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 11.07.2005 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 10 днів;

3) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22.11.2007 за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, 17.10.2008 звільнений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17.10.2008 умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 13 днів;

4) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.07.2009 за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, 28.09.2012 звільнений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20.09.2012 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 4 дні;

5) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.07.2015 за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, 28.07.2017 звільнений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20.07.2017 умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 30 днів,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили застосовано у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взято його під варту із зали суду та з цього часу, а саме 05.04.2023, рахується строк відбуття покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь судового експерта ОСОБА_9 170 грн. 00 коп. на відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи № 208 від 22.01.2019.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05.04.2023 щодо ОСОБА_7 без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.01.2025 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалу Харківського апеляційного суду від 30.05.2023 стосовно ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15.03.2025 включно.

Як встановлено оскаржуваним вироком, 22.10.2018 року у вечірній час в смт Слобожанське Чугуївського (кол. Зміївського) району Харківської області ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, перебували в гостях у ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої. Близько 19:20 години особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, пішов із вказаної квартири, а близько 19:30 години вийшов і ОСОБА_7 . В цей час у них виник спільний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, наздогнали ОСОБА_11 , який проходив поблизу багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , та підбігши до нього, з-за спини нанесли один удар невизначеним предметом в область потиличної частини голови, а коли ОСОБА_11 від отриманого удару впав на землю, нанесли кожен не менше як по два удари ногами по різним частинам тіла ОСОБА_11 , чим спричинили йому: легкі тілесні ушкодження у вигляді ділянки травматичного набряку м`яких тканин в потиличній області, в поперековій області справа, на тильній поверхні лівої кисті, на долонній поверхні правої кисті, синець на передній поверхні лівого стегна; легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я у вигляді забитих ран на слизовій оболонці верхньої губи праворуч та ліворуч.

Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 втратив свідомість, а ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, скориставшись цим, заволоділи належними ОСОБА_11 мобільним телефоном "Lenovo A 916", б/в, вартістю 1 327 грн 50 коп., та гаманцем, в якому знаходилися гроші в сумі 100 грн 00 коп., та банківська картка ПАТ "Креді Агріколь Банк" № НОМЕР_1 , з використанням якої 23.10.2018 року в крамниці "Калинка", яка розташована по вул. Сергія Закори, 27, в смт Слобожанське Чугуївського (кол. Зміївського) району Харківської області, та в крамниці "Колосок", яка розташована по вул. Сергія Закори, 38, в смт Слобожанське Чугуївського (кол. Зміївського) району Харківської області, здійснили безготівковий розрахунок за придбані товари на загальну суму 194 грн 05 коп., чим спричинили ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказані суми.

Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурора відмовився від своєї апеляційної скаргу на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження стосовно нього закрити та звільнити його з-під варти.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, апелянт зазначає, що під час судового розгляду цього кримінального провадження не було встановлено доказів, які могли свідчити про вчинення ним інкримінованого злочину. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги показання особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, яка підтвердила, що він разом із дружиною вийшов з під`їзду будинку, де вже перебував потерпілий з цією особою, а також до них підходив свідок ОСОБА_13 . Потерпілий сидів на лавці та у нього було побите обличчя.

Апелянт зазначає, що він лише взяв у особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, куртку та пішов з того місця разом зі своєю дружиною. Вказує, що особа, матеріали щодо якої виділено, зізналася у вчиненні кримінального правопорушення. Акцентує на тому, що саме в особи, матеріали щодо якої виділено, вилучено належний потерпілому мобільний телефон.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора, який вважала необхідним скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, внаслідок допущених судом першої інстанції чисельних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів обвинуваченого, щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки ця частина доводів не позбавлена правових та фактичних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.

Так, скасовуючи ухвалу Харківського апеляційного суду від 30.05.2023, Верховний Суд зазначив в своїй постанові від 15.01.2025, що у цій справі ключовою обставиною, від з`ясування якої залежала наявність у діях засудженого складу злочину, є перевірка усіх доводів апеляційної скарги сторони захисту та надання власного аналізу доказів обвинувачення, зокрема з точки зору достатності для доведення винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.

Верховний Суд також зазначив, що суд першої інстанції, в обґрунтування ухваленого рішення, послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , який зазначав про напад на нього невідомих чоловіків та зникнення в нього майна. Потерпілий на підставі чужих слів ( ОСОБА_14 ) припускав, що напад на нього здійснили саме ОСОБА_7 разом з особою, матеріали щодо якої виділено. Водночас у змісті судових рішень не наведено таких показань свідка ОСОБА_14 , які б указували на вчинення злочину ОСОБА_7 , та були б підставою для указаних суджень потерпілого.

Як вбачається з відомостей цього судового провадження, під час свого допиту в суді першої інстанції в судовому засіданні від 27.05.2019 року потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що він не бачив осіб, які здійснили на нього розбійний напад, але зі слів ОСОБА_14 він зрозумів, що тілесні ушкодження йому спричиняли саме ОСОБА_15 та ОСОБА_7 .

Разом з цим, під час свого допиту в суді першої інстанції в судовому засіданні від 03.07.2019 свідок ОСОБА_14 зазначив, що момент побиття потерпілого ОСОБА_11 він не бачив. Зазначив, що десь у жовтні 2018, приблизно о 19-00 год., він разом із ОСОБА_16 та ОСОБА_11 розпивали спиртні напої. Десь хвилин через 40-50 він пішов додому. Потерпілий ОСОБА_11 також збирався їхати додому спочатку на автобусі, але не встиг на нього, у зв`язку з чим вирішив їхати на велосипеді. Пізніше, приблизно о 22-00 год., він вийшов з дому, чув крики, підійшовши до місця події, він побачив, що на лавці сидів ОСОБА_11 , біля якого стояли троє хлопців, серед яких була особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. Інших чоловіків він не знав та їх не було і в залі суду. Потім ці чоловіки розвернулися й пішли.

Тобто, свідок ОСОБА_14 чітко зазначив під час свого допиту в суді першої інстанції, що не бачив обвинуваченого ОСОБА_7 в день події вчиненого злочину стосовно ОСОБА_11 , в тому числі біля потерпілого.

Крім того, усі інші допитані свідки у цій справі, а саме свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , також зазначили під час свого допиту в суді першої інстанції, що вони не були безпосередніми очевидцями розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 та не бачили, щоб ОСОБА_7 наносив удари потерпілому.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, також зазначив, що його вина підтверджується відомостями, які містяться: у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23 жовтня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_11 повідомив, що 22 жовтня 2018 року приблизно о 20:00 поблизу будинку № 7, що на вул. Дружби в смт Слобожанське, йому було спричинено тілесні ушкодження та викрадено його майно; у виписці з банківського рахунку на ім`я ОСОБА_11 , відповідно до якої 23 жовтня 2018 року у крамницях «Колосок» та «Калина» в смт Слобожанське було здійснено оплату товарів та послуг на загальну суму 194,05 грн; у протоколі огляду місця події від 23.10.2018, згідно з яким в адміністративній будівлі № 6 на вул. Дружби в смт Слобожанське особа, матеріали щодо якої виділено, видала працівникам поліції мобільний телефон та чохол до нього, які надалі було визнано речовими доказами та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_11 ; у висновках експертів щодо вартості мобільного телефону та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_11 .

Натомість, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції не зазначив, які саме показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, суд першої інстанції не надав вичерпних та конкретних відповідей в оскаржуваному вироку на доводи сторони захисту, зокрема про те, що жоден зі свідків та потерпілий не бачили ОСОБА_7 на місці події, про що зазначали в суді, зниклих у потерпілого речей у нього не вилучали, а вилучали у особи, матеріали щодо якої виділено. Також судом не надано вичерпної оцінки в оскаржуваному вирок доводам сторони захист про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , вийшовши зі своєю дружиною з під`їзду, бачив, як потерпілий з побитим обличчям сидів на лавці, а біля нього стояла особа, матеріали щодо якої виділено, та підходив свідок ОСОБА_14 . В подальшому, ОСОБА_7 взяв куртку в особи, матеріали щодо якої виділено, і пішов разом із дружиною, що підтвердила в суді згадана особа.

Колегія суддів також вбачає, що згідно відомостей звукозапису судового засідання від 12.06.2020, свідок ОСОБА_10 пояснив під час свого допиту в суді першої інстанції, що в день подій у цій справі він разом із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, обвинуваченим ОСОБА_7 та дружиною останнього перебували у нього вдома, де розпивали спиртні напої. Спочатку особі, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, потрібно було додому та він пішов. Десь хвилин через 20-30 пішов також обвинувачений ОСОБА_7 разом із своєю дружиною. Приблизно через годину до нього повернулася особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ще приблизно через годину повернулися також ОСОБА_7 зі свою дружиною.

Тобто, з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та обвинувачений ОСОБА_7 залишали і поверталися до квартири свідка в різний час, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та цьому не було надано оцінки в оскаржуваному судовому рішенні.

Разом з цим, Верховний Суд, скасовуючи попередню ухвалу суду апеляційної інстанції, звертає увагу в своїй постанові, що суд першої інстанції визначив однією із ключових обставин для доведення винуватості засудженого факт його перебування поряд з потерпілим у вечір, коли на нього було здійснено напад. Водночас засуджений сам не заперечував, що бачив у той вечір потерпілого, однак категорично не погоджувався з установленими місцевим судом фактичними обставинами щодо його нападу на ОСОБА_11 та стверджував, що, вийшовши з під`їзду будинку разом зі своєю дружиною, лише бачив на лавці ОСОБА_11 зі слідами побиття, поряд з яким стояла особа, матеріали щодо якої виділено.

Таким чином, Верховний Суд за наслідками касаційного розгляду дійшов висновку, що суд першої інстанції не встановив у своєму вироку обставин, які мали вирішальне значення для правильного вирішення справи і висновку про винуватість або невинуватість ОСОБА_7 , тобто не виконав вимог частини 3 статті 370 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Дотримуючись вимог норм ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів встановила, що зазначені вище обставини, у цій справі, свідчать про те, що судом першої інстанції істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Встановлені під час судового розгляду вказані суперечності, зокрема у показаннях свідків, не усунуті в оскаржуваному вироку та судом першої інстанції не надано повної і обґрунтованої оцінки вищезазначеної версії сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до інкримінованого злочину, що є процесуально неприпустимим при ухваленні обвинувального вироку.

Отже, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження істотно вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням та, як наслідок, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність , що безпосередньо пов`язано із визначенням міри покарання.

Зазначені обставини свідчать про неповноту судового розгляду, що на думку колегії суддів, має істотне значення, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, передбачені ст. 91 КПК України, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості усунути вищезазначені недоліки, допущені судом першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань, щодо повторного дослідження судом апеляційної інстанції будь-яких доказів, надання органу досудового розслідувань відповідних доручень в порядку ст.333 КПК України для отримання відомостей, необхідних для об`єктивного і повного судового розгляду у цій справі, а тому у відповідності до положень ст. 404 КПК України, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, належить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ч.3 ст. 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409; п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 411 КПК України.

Тобто, висновок суду про визнання ОСОБА_7 винним за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.187 КК України - є передчасним, оскільки зроблений без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим, виходячи з вимог ст. 370 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог ст.370 та п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства , а в даному випадку це рішення у справах «Жуковський проти України» «Садак та інші проти Туреччини», де Європейський суд з прав людини констатував порушення державою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та беззаперечне право кожного обвинуваченого допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить врахувати та ретельно дослідити всі наведені вище обставини, а також окремо та більш детально дослідити висновки наявних у справі експертиз та інші докази на предмет їх належності з дотриманням вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних доводів обвинуваченого, що обумовлює часткове задоволення його апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів не вирішує питання щодо обрання чи зміни запобіжного заходу, оскільки це питання вже вирішено постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.01.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15.03.2025 включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409, п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 411, ч.1 ст. 412, ст.ст. 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :