Справа 303/932/25
№ 1-кп/303/133/25

У Х В А Л А
19 лютого 2025 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
у режимі відео конференції - захисника (адвоката) ОСОБА_5

у с т а н о в и в :
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.12.2024 року, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27 лютого 2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560,00 гривень.
У підготовчому судовому засіданні не встановлено перешкод призначення судового розгляду, підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 1-4 ч. 2 ст.314 КПК України, відсутні.
Прокурор вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження у закритому судовому засіданні, інші учасники судового засідання, проти призначення судового розгляду не заперечили.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та просив його задоволити.
Клопотання мотивує тим, що солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді гранатометника 3 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 15.06.2023 не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , та був незаконно відсутній без поважних причин на військовій службі у період з 15.06.2023 по 23.06.2023 та у період з 01.07.2023 по 28.12.2024, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (у редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.
31.01.2025 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 скеровано до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.
Обґрунтованість обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколами допитів свідків, письмовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.
Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для обвинувачення вказаної особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Повідомлення про підозру повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини, щодо поняття «обґрунтованості».
Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
28.12.2024 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 28.12.2024 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України.
Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.12.2024 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.02.2025 включно із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, сторона обвинувачення вважає, що заявлені ризики передбачені ст. 177 КПК України викладені у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , не зменшились та виправдовують тримання останнього під вартою, такі ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Водночас, ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею, судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.
При цьому підстави для зміни запобіжного заходу та відмови у продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на даний час відсутні, оскільки ризики, що обґрунтовували необхідність обрання запобіжного заходу не зменшилися і жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не може запобігти заявленим ризикам.
Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що злочин, який інкримінується ОСОБА_3 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польщею, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, дають підстави вважати, що ОСОБА_3 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування й суду та має реальну можливість покинути територію України, а також переховуватись на території України.
Незаконно впливати на учасників кримінального провадження: ОСОБА_3 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із учасниками кримінального провадження та схиляти їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від надання показів стороні обвинувачення та суду.
Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких, так як ризик впливу на учасників кримінального провадження (у т.ч. свідків) існує не лише на етапі досудового розслідування кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.
Крім цього, статтю 176 КПК України доповнено частиною сьомою, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Вивченням особи обвинуваченого, на даний час, встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.
Таким чином, продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення Європейського суду з прав людини «Кудла проти Польщі», тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінюючи в сукупності викладене, слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_3 та відповідно до ст. ст. 183, 199, 315 КПК України, йому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою..
Обвинувачений ОСОБА_3 , в підготовчому судовому повідомив, що він має намір повернутися на військову службу.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні повідомив, що ним готується клопотання про повернення обвинуваченого ОСОБА_3 на військову службу, та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, з наступних підстав:
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які слугували підставою застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд врахував наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема існування ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Ризиком у контексті кримінального провадження - є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченим, оскільки попередньою ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, судом була встановлена наявність існування ризику можливого переховування від суду ОСОБА_3 ..
Згідно частини 7 статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Висновок суду про продовження існування зазначеного ризику, а саме: переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, слідує, виходячи з того, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення (злочин), передбачений: ч.5 ст.407 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до 10-ти років; що у розрізі положень ст.75 КК України, позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі ч.7 ст.176 КПК України. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_3 , до нього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді без альтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою за станом здоров`я, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суддя вважає, що наявні підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, альтернативні (більш м`які) запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду, а тому наявна необхідність продовження дії такого запобіжного заходу, як тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів, відповідно до ч.1 ст.197 КПК України.
Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.
Керуючись: Розділ ІІ КПК України, ст. 176 - 179, 193, 314, ч.3 ст.315, 316, 331, 371, 372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на 14:00 годин 27_лютого 2025 року в приміщенні Мукачівського міськрайонного суду по вул. Літуна Андрія, 13-а в м. Мукачеві (зал судових засідань).
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, - задоволити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, застосованого (ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.12.2024 року) відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, строком на 60 днів, тобто по 19 квітня 2025 року, включно.
Ухвала в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , після її оголошення підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Судовий розгляд кримінального провадження буде проводитися суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати: прокурора (відповідно до ч.2 ст.37 КПК України), доставити обвинуваченого ОСОБА_3 (який утримується під вартою в Закарпатському УВП № 9 м. Ужгород), повідомити захисника обвинуваченого.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та його захиснику негайно після її оголошення та направити учасникам судового провадження для відому.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_6