18 листопада 2024 року м. Запоріжжя
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -
Слідчий СВ відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 травня 2023 року за №162 ОСОБА_5 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 травня 2023 року за №66-РС, вважається таким, що справи та посаду прийняв, приступив до виконання обов`язків за посадою номера обслуги 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та діє до цього часу.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обовязки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду номера обслуги 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи умисно, в умовах воєнного стану, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, 28 вересня 2023 року самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 (місце служби), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, солдат ОСОБА_5 за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Так, складене 18.09.2024 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, повідомлення про підозру було направлено підозрюваному поштовим відправленням, у т.ч. із повістками про виклик підозрюваного, направлено за місцем його служби, вручено захиснику, таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 136, 278 КПК України було вжито всіх можливих заходів для його вручення.
Разом тим, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наслідки самовільного залишення місця служби, не вжив та не вживає жодних заходів щодо з`явлення на службу, до органу досудового розслідування, прокуратури, а отже його поведінка свідчить про його умисні дії, пов`язані з ухиленням (переховуванням) від зазначених органів, з метою уникнення притягнення до відповідальності, про причини своєї неявки, а також про законність відсутності на службі останній не повідомляє.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами: протоколами допитів свідків, матеріалами проведеного службового розслідування, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.
Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим, до неї відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на вірогідну причетність ОСОБА_5 до вчинення зазначеного злочину, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Блок проти Польщі»).
На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен: вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.
Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.
Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:
-переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.
Таким чином, ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не має можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останню до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останньої у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.
-незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих їй обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх знайомих по службі тощо.
При цьому, ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суді може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;
-вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив місце несення служби, обов`язки військової служби не виконує, до військової частини безпідставно не прибуває, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, на даний час продовжує вчиняти злочин, на службі характеризується негативно,.
По даному провадженню вже виконано ряд процесуальних дій, але не зважаючи на це, є необхідність у проведенні ще ряду слідчих (розшукових) дій. Від результатів деяких з цих процесуальних дій, залежить повний та неупереджений судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності у міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Разом з тим, закінчити розслідування у 2 місячний строк немає можливості, у зв`язку з тим, що по вищевказаному кримінальному провадженню необхідно виконати наступне: виконати інші слідчі (розшукові) дії, в яких виникне потреба; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
Провести вказані слідчі дії у передбачений законом строк не представилось можливим у зв`язку зі значною кількістю та тривалістю слідчих дій, без яких не можливо завершити досудове розслідування.
На підставі викладеного, беручи до уваги, що для отримання доказів, які можуть бути використанні під час досудового розгляду, а також те що вказані дії не могли бути здійсненні та завершенні раніше з об`єктивних причин, слідчий просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , до 18 грудня 2024 року.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
В судовому засіданні підозрюваний не заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні захисник підозрюваного також не заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглянувши дане клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
Ухвалою слідчого судді від 02.10.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.11.2024 року, із визначенням застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 242 240 гривень 00 копійок та покладенням після її внесення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, служби; утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування не закінчено, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, про які зазначено у клопотанні слідчим, постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 18.11.2024 року строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, тобто до 18.12.2024 року.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Вирішуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до підозрюваного, слідчий суддя враховує наявність наведених у клопотанні та у судовому засіданні прокурором обставин, які підтверджені матеріалами кримінального провадження, та перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь участі останнього у його вчиненні.
Матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 , до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення вже було перевірено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».
Також слідчий суддя враховує встановлені в ході розгляду даного клопотання дані про особу підозрюваного, який раніше засуджений, військовослужбовець, неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, та враховує його вік і стан здоров`я.
З огляду на винятковість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, виходить із сукупності обставин, встановлених в ході досудового розслідування, які характеризують високий ступінь суспільної небезпеки дій ОСОБА_5 в межах інкримінованого кримінального правопорушення, предмету його посягання.
Стороною обвинувачення надано достатньо доказів про те, що у даному кримінальному провадженні, у якому досудове розслідування триває, слідством проводяться відповідні слідчі дії, про які зазначено у клопотанні, з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, а також заходи, спрямовані на збирання всіх доказів.
З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу.
Стороною захисту в ході розгляду клопотання не спростовано існування вищезазначених ризиків та не надано жодних даних про їх зменшення з моменту застосування запобіжного заходу.
Разом з тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Вирішуючи клопотання, слідчий суддя враховує суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним, та приходить до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 є недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді подальшого тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи останнього, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не наведено, обґрунтованих даних щодо неможливості утримання підозрюваного в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я матеріали справи не містять та в судовому засіданні не наведено.
Під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б могли свідчити про непомірність визначеного розміру застави для підозрюваного.
Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на умовах, визначених ухвалою слідчого судді від 02.10.2024 року, встановивши строк дії даної ухвали, виходячи з положень ст. 219 КПК України, в межах строку досудового розслідування до 18.12.2024 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194,196,197,199, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, у межах строку досудового розслідування, тобто до 18 грудня 2024 року включно з можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у раніше визначеному розмірі та умовах встановлених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2024 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1