Справа № 175/2437/25
Провадження № 1-кс/175/335/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року с-ще Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: слідчої судді Дараган Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Решетник А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса Віталія Олеговича на бездіяльність посадових осіб відділення поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла скарга представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О. на бездіяльність посадових осіб відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

В скарзі зазначено, що бездіяльність посадових осіб відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Так, 10 лютого 2025 року до відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О. про вчинення кримінального правопорушення. Однак, передбачені законом відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, тому заявник вважає, що посадові особи відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області такими своїми діями порушують кримінальне процесуальне законодавство України. Заявник просить суд зобов`язати уповноважених осіб відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О. від 01 лютого 2025 року та розпочати розслідування.

В судове засідання особа, яка подала скаргу, представник ОСОБА_1 адвоката Білоус В.О. не з`явився, однак в скарзі зазначено про розгляд скарги за їх відсутності, на задоволенні скарги наполягають.

В судове засідання представник відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, в зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Як встановлено в ході судового розгляду скарги, 10 лютого 2025 року до відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О. від 01 лютого 2025 року, в якій він зазначив, що позивачкою ОСОБА_2 під час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу було повідомлено суду неправдиві відомості, тобто скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 384 КК України.

Так, положеннями ч. 1 ст. 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. При цьому, обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дія (бездіяльність) не є кримінальним правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей про нього до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Тобто, виходячи із системного аналізу зазначених вище положень закону, можна зробити висновок, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише такі, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому суб`єктивна впевненість особи у неправомірних діях, незгода із рішенням, дією чи бездіяльністю самі по собі не можуть бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Так, положеннями ч. 1 ст. 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.

Як вбачається із заяви представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О., остання не містить даних, які б вказували на об`єктивні ознаки введення в оману суду, та свідчили про наявність в діях певної особи ознак передбачених КК України кримінальних правопорушень.

Натомість, викладені в заяві обставини та доводи заявника фактично зводяться до наявності цивільного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей та незгоди ОСОБА_1 із розміром таких аліментів. Однак, вказані обставини не свідчать про можливе скоєння вказаного в заяві кримінального правопорушення. Доводи заяви не містять необхідних відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника та його ставленні до зазначених у заяві обставин. Інших відомостей про вчинення передбачених кримінальним законом кримінальних правопорушень заява не містить.

Також суд враховує, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Кримінальне правопорушення серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо можливого скоєння кримінального правопорушення не є свідченням його вчинення, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, а також було стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 268 гривень 40 копійок. У подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу у справі № 175/4469/23 від 01 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей відмовлено. При цьому зазначені у заяві представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О. від 01 лютого 2025 року обставини були оцінені судом під час розгляду цивільної справи.

Таким чином, враховуючи викладене вище, оскільки заява представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса В.О. фактично констатує наявність цивільного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей та вказує на незгоду ОСОБА_1 із розміром стягнутих судом аліментів та судовим рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду цієї цивільної справи, а також не містить достатніх даних про наявність ознак кримінально-караного діяння, суд приходить до висновку, що посадовими особами відділення поліції № 2 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області не було допущено протиправної бездіяльності при розгляді цієї заяви.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення скарги та приходить до висновку, що в задоволенні такої скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 214, 303 307, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Білоуса Віталія Олеговича на бездіяльність посадових осіб відділення поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя: