ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_7 , - на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 17 липня 2024 року за ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч.2 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року, клопотання прокурора задоволено. Накладено арешт на тимчасово вилучене 11.12.2024 року під час обшуку особи майно, а саме на мобільний телефон «RedmiNote 12 Pro 5 G», який належить ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно є доказом вчиненого кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того зазначено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та постановою слідчого визнане речовим доказом.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально процесуального закону. Вказує про те, що вилучений мобільний телефон не є предметом кримінального правопорушення та не має ніякого доказового значення.

Вважає, що слідчим не доведено, що вилучений мобільний телефон відповідає критерію речового доказу та має доказове значення у кримінальному провадженні, що свідчить про безпідставність обмеження права власника на мирне володіння та користування майном. Зазначає, що на день подання апеляційної скарги власник тимчасово вилученого майна, на яке накладено арешт, в кримінальному провадженні не допитаний, повідомлення про підозру не вручено.

Заслухавши суддю-доповідача; представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги і наполягав її задоволені; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000065 від 17.07.2024 рокуза ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території Дніпропетровської області діє група осіб, до якої входять зокрема службові особи ряду підприємств, які з метою власного збагачення налагодили злочинну схему з придбання документів на м' ясну продукцію завезену в Україну шляхом «сірого» імпорту (внесення недостовірних відомостей до митної документації, щодо найменування фактично ввезеної продукції). Вказана група користується послугами «конвертаційного» центру, працівники якого за допомогою реквізитів фіктивних підприємств укладають договори на безтоварні операції, видають готівкові кошти та відповідні документи на товари. Імпортована м`ясна продукція транспортується і обробляється на підконтрольному підприємстві у м. Новомосковськ, звідки здійснюється подальше відвантаження на склад фасування. Згодом м?ясну продукцію реалізують у роздрібних магазинах, а залишки тваринного походження (побічні продукти, не призначені для споживання) вивозять для несанкціонованого складування у с. Циганівка, Синельниківського району. Ці дії спричиняють забруднення навколишнього середовища.

Також, в ході досудового розслідування був допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що навесні 2023 року йому зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_10 та запропонував роботу з вивезення вивантажу зі складу в м. Новомосковськ. Приїхавши на територію бойні йому ОСОБА_11 сказав, що потрібно вивозити тваринні рештки. В подальшому ОСОБА_11 надав свідку номер телефону ОСОБА_8 для з`ясування місця вивантаження. Під час телефонної розмови ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що зустріне його та проведе до точки вивантаження. Як стверджував свідок, усі домовленості із ОСОБА_8 були по телефону.

11 грудня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду від 25.11.2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_8 ,в результаті якого виявлено та вилучено мобільний телефон «RedmiNote 12 Pro 5 G», який поміщено до спец. пакету CRI1134300.

На даній стадії досудового розслідування наявні достатні підстави ґрунтовно припускати, що арештоване майно, а саме мобільний телефон «RedmiNote 12 Pro 5 G», -відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 11.12.2024 року вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами.(а.с. 99-104)

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що останнє відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на нього.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу.

Колегія суддів із таким висновком погоджується, оскільки вищевказаний вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та існує ризик його пошкодження або знищення, і в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що мобільний телефон може бути використано як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, він може містити відомості про обставини вчинення цього кримінального правопорушення, тобто має суттєве значення при розслідуванні кримінального провадження. При цьому враховується, що згідно із наданими матеріалами спілкування між фігурантами кримінального провадження, в тому числі за участю ОСОБА_8 , здійснювалося за допомогою засобів телефонного зв`язку, а відтак вказаний телефон може містити інформацію про телефонні з`єднання, електронне листування, в тому числі за допомогою месенджерів, та інші відомості, що мають значення для даного кримінального провадження.

Таким чином, у контексті потреб досудового розслідування існує необхідність у подальшому утриманні мобільного телефону для проведення експертного дослідження, на чому наголошує прокурор, яке дозволить у повному обсязі скопіювати наявні на пристрої файли та перевірити їх на предмет видалених файлів. Відтак накладення арешту на даному етапі досудового розслідування є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність зазначених в ній висновків та в цілому полягають у висловленні припущення про неможливість використання належного ОСОБА_8 телефону, на який накладено арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги

Крім того колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 17 липня 2024 року за ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч.2 ст. 366 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4