Справа № 131/1285/22
Провадження №11-кп/801/139/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_2 (суддя-доповідач), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту захисника, адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 лютого 2022 року за № 00000310 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Колоденка Томашпільського району Вінницької області, проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України, зміненого ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2024 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді судом кримінального провадження ОСОБА_10 і захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року, -

встановив:

Зміст вироку суду першої інстанції

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 і ч. 2 статті 307 КК України і призначено покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зараховано ОСОБА_8 покарання, відбуте частково за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2024 року, зміненого ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2024 року за правилами, передбаченими в статті 722 України з розрахунку за 1 день позбавлення волі 2 дні пробаційного нагляду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 05 серпня 2022 року по день внесення застави 06 грудня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з дня затримання ОСОБА_8 на виконання вироку.

Повернуто заставу, внесено на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 131/1285/22.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні, які складають 9061,52 грн, а також вирішено долю речових доказів, скасовано накладені по справі арешти майна.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_8 маючи намір на незаконне придбання з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин, у невстановлений досудовим слідством спосіб та у невстановлений досудовим слідством час, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, після чого з метою її подальшого збуту домовився з особою під зміненими анкетними даними ОСОБА_11 , про збут вищевказаної речовини.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну, ОСОБА_8 попередньо домовившись з особою під зміненими анкетними даними ОСОБА_11 про місце і час збуту вказаної речовини, 26 червня 2022 року близько 12.40 год. зустрівся з особою під зміненими анкетними даними ОСОБА_11 за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме в АДРЕСА_1 , де в підсобному приміщення ОСОБА_8 умисно, незаконно, з корисливих спонукань збув ОСОБА_11 психотропну речовину, поміщену до прозорого полімерного пакету, передавши дану речовину останньому, після чого ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 залишили територію домогосподарства в АДРЕСА_1 і, перебуваючи біля вказаного домогосподарства ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 3 000 (три тисячі) гривень, яка винагороду за отриману психотропну речовину.

Того ж дня придбана ОСОБА_11 психотропна речовина, що перебувала у прозорому полімерному пакеті, вилучена працівниками поліції.

Згідно висновку проведеної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/102-22/9217 НЗПРАП від 28.06.2022, вилучена у особи зі зміненими анкетними даними ОСОБА_11 порошкоподібна речовина білого кольору масою 1,9312 г, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 1,3536 г.

Зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 307 КК України як вчинення незаконного придбання з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин.

Крім того, ОСОБА_8 повторно маючи намір на незаконне придбання з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин, у невстановлений досудовим слідством спосіб та у невстановлений досудовим слідством час, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, після чого з метою її подальшого збуту домовився з особою під зміненими анкетними даними ОСОБА_11 , про збут йому вищевказаної речовини.

З метою здійснення незаконного збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну, ОСОБА_8 попередньо домовившись з особою під зміненими анкетними даними - ОСОБА_11 про місце, спосіб і час збуту вказаної речовини, 04.08.2022 сказав йому перерахувати на його банківську картку банку КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень, за що він йому наступного ранку, тобто 05.08.2022, передасть психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін на АЗС «NG», що розташована по вул. Незалежності, 120, в м. Іллінці Вінницької області, на що ОСОБА_11 погодився та того ж дня о 20:15 год. через термінал, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 7, в с. Сорока Іллінецької ТГ Вінницького району Вінницької області, перерахував на вищевказану банківську картку ОСОБА_8 домовлену суму грошових коштів.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, ОСОБА_8 05.08.2022 близько 06:30 год. зустрівся із особою під зміненими анкетними даними - ОСОБА_11 на території АЗС «NG», що розташована по вул. Незалежності, 120, в м. Іллінці Вінницької області, де передав останньому полімерний пакет із порошкоподібною речовиною блідо-коричневого кольору, який того ж дня у ОСОБА_11 працівниками поліції вилучено.

Згідно висновку проведеної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/102-22/11714-НЗПРАП від 04.11.2022, вилучена у особи зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_11 , порошкоподібна речовина блідо - коричневого кольору, масою 2,1313 г, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,0171 г.

Зазначені дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто вчинення незаконного придбання з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Прокурор, який приймав участь у розгляді судом кримінального провадження ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу на вирок Іллінецького райсуду Вінницької області від 24.10.2024 щодо ОСОБА_8 , в якій просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України виді 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницько області від 24.04.2024, зміненого ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна. В строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати покарання відбуте частково за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 24.04.2024, зміненого ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 за правилами, передбаченими в статті 72 КК України з розрахунку за 1 день позбавлення волі 2 дні пробаційного нагляду. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 05.08.2022 по день внесення застави 06.12.2022 та звільнення його з-під варти 06.12.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_8 на виконання вироку. В решті вирок суду залишити без змін.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просив допитати свідка, а також повторно дослідити в судовому засіданні розсекречені протоколи проведених негласних слідчих (розшукових) дій та оптичні носії інформації зустрічі ОСОБА_8 та ОСОБА_13 04.08.2022 та затримання ОСОБА_8 05.08.2022, вирок Іллінецького райсуду Вінницької області від 24.10.2024 відносно ОСОБА_8 в частині його засудження за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 в цій частині закрити на підставі ст. 284 КПК України, а в частині засудження за ч. 1 ст. 307 КК України змінити, застосувавши статтю 75 КК України, й звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, на визначений судом строк.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Прокурор не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, на підставі статті 412 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на підставі статті 413 КК України та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі статті 414 КПК України.

Зокрема, на думку прокурора при призначенні обвинуваченому покарання суд не повній мірі виконав вимоги закону та вирішуючи питання щодо міри покарання, не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, намагається ухилитися від кримінальної відповідальності, передбаченої статтею 307 КК України переконуючи суд про вчинення відносно нього провокаційних дій працівниками поліції на вчинення ним злочину.

Крім того, судом при постановленні вироку не враховані тяжкість та суспільна небезпека вчинених злочинів, наявність у ОСОБА_8 судимості за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, оскільки у вироку зазначається про відсутність судимостей у ОСОБА_8 , що на думку прокурора безумовно вказує на необхідність призначення більш суворого покарання.

Звертає також увагу на необхідність застосування до засудженого такого додаткового покарання як конфіскація майна, зважаючи на те, що ОСОБА_8 вчинив злочину з корисливих мотивів і невідповідність вироку в цій частині вимогам закону.

Захисник адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок Іллінецького райсуду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, в ході судового розгляду справи ОСОБА_8 визнав вину по першому епізоду, а саме щодо подій, які відбулися в червні 2022 року та надав суду показання щодо обставин передачі ним ОСОБА_11 наркотичних засобів, вину у вчиненому визнав, щиро покаявся. Пояснював, що з ОСОБА_11 познайомився весною 2022 року, коли ремонтував йому автомобіль, на пропозицію ОСОБА_11 вживав з ним наркотичні засоби та за ініціативи ОСОБА_11 передав йому наркотичну речовину.

Проте щодо епізоду реалізації ОСОБА_8 ОСОБА_11 наркотичної речовини в серпні 2022 року суд, на думку захисту, безпідставно та за відсутності доказів прийшов до переконання про наявність в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не взявши до уваги докази, досліджені в ході судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_8 щодо цього епізоду показав, що у серпні 2022 року ОСОБА_11 в телефонному режимі неодноразово наполягав на продажі йому наркотичних засобів, на що ОСОБА_8 повідомляв, що у нього відсутні наркотичні засоби. Далі в ході зустрічі 04.08.2024 ОСОБА_11 пропонував кошти для продажу йому, ОСОБА_11 , наркотичних засобів, але ОСОБА_8 повідомляв ОСОБА_11 , що не має наркотичних засобів. Після чого ОСОБА_11 протягом тривалого часу переконував ОСОБА_14 в необхідності продажу наркотичних засобів, спонукавши останнього до вчинення злочину. ОСОБА_8 неодноразово повідомляв, що у нього немає наркотиків, адже після тривалих наполягань з боку ОСОБА_11 повідомив останнього, що може придбати для нього наркотики за кошти ОСОБА_11 , на що останній довго не погоджувався, говорив, щоб ОСОБА_8 привіз наркотичну речовину, після чого він, ОСОБА_11 , передасть ОСОБА_8 грошові кошти, однак після чергової відмови ОСОБА_8 запитав номер банківської картки ОСОБА_8 та перерахував на неї грошові кошти для придбання наркотичних засобів. Отримані від ОСОБА_11 кошти ОСОБА_8 одразу ж перерахував на банківську картку жителя с. Печера Тульчинського району ОСОБА_15 , в якого в подальшому і придбав наркотичний засіб для передачі ОСОБА_11 .

Захист стверджує, що зазначені обставини справи підтверджуються розсекреченими протоколами негласних слідчих (розшукових) дій з оптичними носіями, на яких зафіксовані розмови ОСОБА_11 з ОСОБА_8 04.08.2022, 05.08.2022, а також протоколом затримання ОСОБА_8 , що здійснене 05.08.2022.

На думку захисту наполегливі прохання до ОСОБА_8 з боку ОСОБА_11 , який співпрацював з правоохоронними органами, був їх агентом, продати йому наркотичний засіб, й повторні наполягання після отримання відмови ОСОБА_8 й надання коштів для купівлі наркотичного засобу, свідчать про наявність провокації з боку правоохоронних органів, що має своїм наслідком визнання недопустимими всіх доказів, які отримані в результаті такої провокації.

Так само поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що наркотичну речовину для передачі ОСОБА_11 ОСОБА_8 купив у жителя села Печера ОСОБА_15 , за гроші, переказані на його картку, й відразу перераховані продавцю, що підтверджується банківськими виписками.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції

За клопотанням захисту судом апеляційної інстанції повторно досліджено в судовому засіданні розсекречені протоколи проведених негласних слідчих (розшукових) дій та носії інформації щодо зустрічі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , яка мала місце 04 серпня 2022 року та затримання ОСОБА_8 05 серпня 2022 року.

При цьому відповідно до протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-відеоконтролю особи від 14.09.2022 в ході перегляду цифрового носія інформації (micro-SD) №128т від 03.08.2022 (т. 3 кримінального провадження, а.с. 37) встановлено, що особа зі зміненими анкетними даними ОСОБА_11 починаючи з 18.38 год 04 серпня 2022 року прямує на зустріч з ОСОБА_8 , яка відбувається з 19.02 до 19.31 год цього дня. Під час зустрічі між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 відбувається розмова з приводу придбання останнім психотропної речовини в ОСОБА_8 . За змістом розмови ОСОБА_11 на початку зустрічі виходив із того, що ОСОБА_8 вже приніс зазначену речовину з собою, а натомість ОСОБА_8 наполягав на тому, щоб той спочатку передав йому грошові кошти, бо нібито особа, в якої він має намір її придбати, наполягає на попередній оплаті. Між ними довгий час відбуваються перемовини з приводу того, чи не може ОСОБА_8 спочатку взяти психотропну речовину для ОСОБА_11 , а вже потім він розрахується з ним, так як гроші також не його, а надані йому його товаришами. При цьому ОСОБА_8 запевняв ОСОБА_11 , що у разі передачі йому грошей, вже наступного дня він зможе спокійно отримати куплене у нього, а той в свою чергу висловлював сумнів в цьому, не хотів чекати і т.д. Зрештою-решт сторони домовилися, що ОСОБА_11 перерахує грошові кошти на картку ОСОБА_8 , а той повідомить його коли можна буде забрати товар.

Крім того, на даному відеозаписі зафіксовано як покупець о 20.14 підходить до терміналу й перераховує 2 000 грн купюрами різних номіналів на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Наступний відеозапис розпочинається 05 серпня 2022 року в час, коли покупець прямує на власному автомобілі на місце зустрічі й телефонує при цьому іншій особі ( ОСОБА_8 ), о 6.32 вони зустрічаються і ОСОБА_8 в салоні автомобіля покупця ( ОСОБА_11 ) передає йому пачку з-під цигарок, в якій знаходиться поліетиленовий пакетик з речовиною рожево-червонуватого кольору. При цьому ОСОБА_8 на запитання ОСОБА_11 запевняє, що зазначена речовина хорошої якості.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т. 2, а.с. 22) 05 серпня 2022 року ОСОБА_8 було затримано й під час його обшуку виявлено та вилучено, зокрема, банківську картку баку «Приватбанк» номер НОМЕР_1 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення та положення закону, яким він керувався

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи доводи захисту про те, що докази обвинувачення за другим епізодом збуту ОСОБА_8 психотропної речовини ОСОБА_11 були одержані в результаті провокації з боку правоохоронних органів, а відтак вони мають бути визнані недопустимими, а провадження в цій частині слід закрити, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин. Під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем.

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Так, підбурювання поліцією до вчинення злочину відбувається тоді, коли правоохоронці (в тому числі залучені ними довірені особи) не обмежуються розслідуванням злочинної діяльності, але здійснюють на суб`єкта такий вплив, що спонукає його до скоєння правопорушення, яке в іншому випадку не було б вчинено.

Вирішуючи, чи було розслідування "пасивним" (тобто не спонукало до вчинення злочину), необхідно вивчити причини, що лежать в основі негласної операції та поведінки працівників органів, що її проводять. Тут слід покладатися на те, чи існували об`єктивні підозри в тому, що особа була причетна до злочинної діяльності або була схильна до вчинення кримінального правопорушення.

В межах даного кримінального провадження органом досудового розслідування вже було проведено контроль за вчиненням злочину, в ході якого ОСОБА_8 збув особі зі зміненими анкетними даними ( ОСОБА_11 ) психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін за 3 000 грн. Зазначений епізод незаконного збуту ОСОБА_8 психотропної речовини ним визнаний і захистом не заперечується.

Отже в правоохоронних органів були всі підстави вважати, що ОСОБА_8 займається незаконним збутом психотропних речовин і для викриття його діяльності доцільно провести таку негласну слідчу (розшукову) дію як контроль за вчиненням злочину в формі контрольованої та оперативної закупки.

Крім того, проводячи межу між законним розслідуванням поліцією та підбурюванням до вчинення кримінального правопорушення, додатково вивчається питання про те, чи чинився на особу вплив для вчинення правопорушення. У справах у сфері обігу наркотичних засобів враховуються прояв ініціативи у контакті із особою, поновлення пропозиції, незважаючи на його первинну відмову, наполегливі спонукання, підвищення ціни на наркотик за межі середньої або апелювання до співчуття через симптоми абстиненції (Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Акбай та інші проти Німеччини").

Дослідивши результати негласних слідчих (розшукових) дій, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 погодився на пропозицію ОСОБА_11 збути йому психотропну речовину, й потрібно було погодити лише порядок і форму оплати за неї, бо покупець вважав, що вона буде передана одночасно з оплатою, а продавець наполягав на попередній оплаті, бо кошти нібито були необхідні йому для придбання психотропної речовини в іншої особи (що відповідає версії сторони захисту про придбання психотропної речовини шляхом перерахунку відповідної суми третій особі). Проте на думку апеляційного суду саме по собі перерахування покупцем коштів продавцю не спровокувало злочин і не полегшило його вчинення, а йшлося лише про прийнятні для продавця порядок і форму оплати. При цьому якщо б покупець погодився відразу віддати готівку, продавець так само обіцяв передати йому психотропну речовину на наступний день.

Таким чином, перевіривши твердження захисту щодо провокації злочину, суд апеляційної інстанції, з урахуванням практики ЄСПЛ, дійшов висновку, що встановлені місцевим судом обставини свідчать про те, що орган досудового розслідування діяв у пасивний спосіб і не підбурював ОСОБА_8 до вчинення злочину, а відтак кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307 КК України є вірною.

Щодо необхідності застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.

Статтями 51 та 52 КК встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, є конфіскація майна.

Відповідно до положень статті 59 цього Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 статті 12 КК, якщо його вчинено з корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями потрібно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Вирішуючи питання щодо доцільності призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву, доведення якого відповідно до статей 91, 92 КПК України є обов`язком слідчого, прокурора.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням, яке суд першої інстанції визнав доведеним, вчинення правопорушення з корисливих спонукань як мотив його вчинення, інкримінується ОСОБА_8 лише щодо діяння, яке мало місце 26 червня 2022 року й кваліфіковане органом досудового слідства і судом першої інстанції за ч. 1 ст. 307 КК України, за якою передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років позбавлення волі й не передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Водночас в формулюванні обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України незважаючи на збут ОСОБА_8 психотропної речовини за грошові кошти в сумі 2 000 грн, корисливий мотив як умова застосування передбаченого санкцією цієї статті додаткового покарання у виді конфіскації майна не зазначений, і слідчим чи прокурором не доведений. Самої лише вказівки на збут психотропної речовини за 2 000 грн недостатньо з урахуванням того, що неспростованими є посилання ОСОБА_8 на перерахування цієї суми після її отримання від ОСОБА_11 третій особі, тобто органом досудового розслідування не встановлено, яку частину цієї суми ОСОБА_11 залишив собі, збагатившись в такий спосіб, або яке інше матеріальне благо чи іншу матеріальну вигоду він отримав.

Позаяк корисливий мотив не є обов`язковою ознакою збуту психотропних речовин відповідно до ч. 2 ст. 307 КК України, його відсутність не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за цією статтею.

Верховний Суд України у своїх рішеннях орієнтував суди на те, що при призначенні покарання треба виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й із тих норм Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені ч. 2 ст. 59 КК.

За відсутності у винного корисливого мотиву для вчинення злочину застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна є неправильним, навіть за умови, що воно передбачене санкцією статті як обов`язкове.

У цьому провадженні судом не встановлено наявність корисливого мотиву в діях засудженого, а тому призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна не відповідає точному змісту кримінального закону та суперечить усталеній судовій практиці.

Апеляційний суд також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При цьому прокурор посилається на те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, намагається ухилитися від кримінальної відповідальності, передбаченої статтею 307 КК України, переконуючи суд про вчинення щодо нього провокаційних дій працівниками поліції на вчинення ним злочину.

Також прокурор вважає, що судом не було враховано тяжкість та суспільна небезпека вчинених злочинів, наявність у ОСОБА_8 судимості за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 було враховано відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а також взято до уваги вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2024 року, змінений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 й призначене йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

Тяжкість кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів вже врахована законодавцем при визначенні більш суворих покарань за їх вчинення, а невизнання обвинуваченим своєї вини і використання законних засобів захисту проти пред`явленого обвинувачення, зокрема, твердження про недопустимість доказів по справі в зв`язку з провокацією злочину з боку правоохоронних органів, не є обставинами, які обтяжують покарання.

Таким чином, порушення вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді судом кримінального провадження ОСОБА_10 і захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду впродовж трьох місяців, а засудженим в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4