Справа № 686/3517/24
Провадження № 1-кс/686/840/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВнП №1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_4 від 14.01.2025 про відмову у проведенні слідчої дії у кримінальному провадженні № 0000290,-

встановив:

22.01.2025 до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВнП №1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_4 від 14.01.2025 про відмову у проведенні слідчої дії у кримінальному провадженні № 0000290.

У судове засідання 11.02.2025 скаржник не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки про виклик поштою, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 КПК України та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштове відправлення із повісткою про виклик було вручено 31.01.2025 особисто ОСОБА_3 , доказів поважності причин своєї неявки не надав, в зв`язку з чим розгляд скарги було відкладено на 03.03.2025.

03.03.2025 ОСОБА_3 потворно не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду останній був повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки про виклик поштою, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 КПК України та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштове відправлення із повісткою про виклик було вручено 20.02.2025 особисто ОСОБА_3 .

Представник органу досудового розслідування, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Отже, як слідує із положень вищевказаної норми, слідчий суддя не в праві проводити розгляд скарги за відсутності скаржника за будь-яких умов.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Ч. 1 ст. 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Скарга ОСОБА_3 перебувала в провадженні слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області понад визначений ч. 2 ст. 306 КПК України строк. Така тривалість судового провадження об`єктивно зумовлена необхідністю вжиття суддею процесуальних заходів для належного повідомлення скаржника про розгляд скарги, участь якого в її розгляді згідно із ч. 3 ст. 306 КПК України є обов`язковою.

Згідно абз.12 розділу 7 Узагальнення ВССУ "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування" визначено наступне: " …у разі неявки скаржника слідчі судді постановляють ухвали про залишення відповідних скарг без розгляду. Такий підхід суду відповідає вимогам ч.3 ст. 306 КПК України, згідно із якою розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Отже, у контексті вирішення питання про дії слідчого судді в разі відсутності скаржника, який належним чином повідомлений та який не з`явився на такий розгляд, слід зважати на те, що слідчим суддям доцільно у таких випадках залишати скаргу без розгляду. У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою скаргою до слідчого судді.

Слідча суддя вважає за можливе взяти до уваги положення вказаного узагальнення. Враховуючи положення ст. 7 КПК України, справедливий судовий розгляд має ґрунтуватися на принципі рівності сторін, який передбачає надання розумної можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в істотно менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Оскільки законом створені найбільш сприятливі умови для швидкого захисту порушених прав під час досудового розслідування, строк проведення якого чітко обмежений, як і обмежений строк розгляду скарг, скаржник, звертаючись до слідчого судді повинен добросовісно користуватися такою процесуальною можливістю та з`явитися в судове засідання для надання особистих пояснень. Неявка належно повідомленого скаржника дає слідчому судді право залишити його скаргу без розгляду, що, однак, не позбавляє скаржника права повторно звернутися до суду в межах строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора. Отже, таким чином, за умов добросовісного користування своїми процесуальними правами скаржником, вони порушені не будуть та доступ до суду не буде обмежений.

Окрім того, відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, до яких відноситься, зокрема, законність та верховенство права.

Із висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 0306/7567/12 слідує, що коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

У п. 77-82 постанови Великої Палати Верховного Суду 08 червня 2022 року, у ухваленій у справі № 2-591/11, суд виснував, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

А тому, у зазначеній ситуації, за умови відсутності законодавчого врегулювання порядку дій та повноважень слідчого судді у випадку повторного не з`явлення скаржника у судове засідання із розгляду поданої ним скарги, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати аналогію процесуального права, зокрема норм п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його, утримуватися від використання приймів, які пов`язані із зволіканням розгляду справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У судові засідання, призначені на 11.02.2025 та 03.03.2025, незважаючи на обізнаність про день та час судового розгляду скарги, скаржник не з`явився та не повідомив про причини неявки.

Така поведінка скаржника, на думку слідчого судді, свідчить про його зловживання своїми процесуальними правами та перешкоджає розгляду скарги слідчим суддею в передбачені законом строки.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що неявка скаржника у судове засідання свідчить про відсутність зацікавленості у ефективному та своєчасному розгляді його скарги, втрату інтересу до предмета оскарження та про неналежне ставлення до наданих йому процесуальних прав та покладених обов`язків, а тому слідчий суддя позбавлений можливості ухвалити будь-яке інше законне рішення за відсутності скаржника, що прямо заборонено законом, тому подана на адресу слідчого судді скарга має бути залишена без розгляду.

На переконання слідчого судді, вказане рішення не порушує прав скаржника, оскільки не позбавляє його права повторно звернутися до суду в межах строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора. Тому, за умов добросовісного користування своїми процесуальними правами скаржником, вони порушені не будуть та доступ до суду не буде обмежений.

Керуючись ст.ст. 7, 9 ч. 6, 306, 307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВнП №1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_4 від 14.01.2025 про відмову у проведенні слідчої дії у кримінальному провадженні № 0000290.

Роз`яснити скаржнику, що залишення скарги без розгляду не позбавляє його можливості повторно звернутись до слідчого судді, в порядку передбаченому КПК України.

Копію ухвали направити для відома скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя