Справа № 195/2252/24
У Х В А Л А

іменем України

31.03.2025 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 19.10.2024року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець: с.Виводово Томаківського району Дніпропетровської області, із середньо-спеціальною освітою, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не працює, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2024 року приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно несправним автомобілем марки ВАЗ моделі - 21011 з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався по вологому покриттю проїжджої частини на вулиці Центральна в с. Запорізьке Томаківської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, зі сторони с. Високе в напрямку с. Грушеве.

Під час керування транспортним засобом, водій ОСОБА_4 , проявляючи недбалість, маючи перешкоду технічного характеру, яка виникла в ході руху та спричинила небезпечне забезпечення руху, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись в безпеці руху, маючи необмежену оглядовість проїжджої частини та об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_5 , який в цей час рухався в зустрічному напрямку по своїй полосі руху по правому краю проїзної частини за напрямком свого руху де ОСОБА_4 виявивши пішохода ОСОБА_5 продовжив свій рух без увімкненого світла фар та здійснив маневр об`їзду вибоїни на дорозі при цьому виїхав на зустрічну смугу руху, чим створив небезпеку для учасників руху, в результаті здійсненого маневру здійснив наїзд на пішохода лівою передньою частиною керованого ним автомобіля марки ВАЗ моделі - 21011 з реєстраційним номером « НОМЕР_1 ». Зіткнення відбулось на смузі руху пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого пішохід отримала тілесні ушкодження та впала на проїзну частину.

Своїми діями водій ОСОБА_4 грубо порушила вимоги п. 10.1, 31.6 (ч. «б») Правил дорожнього руху України, яким передбачено:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

31.6 (ч. «б») забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:

б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої пішоходу ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови, тазу та правої нижньої кінцівки, а саме підшкірна гематома лобної області ліворуч, садно правого стегна, закритий центральний вивих правої стегнової кістки, закритий перелом правої вертлюгової западини, перелом обох гілок лівої та правих лонних кісток зі зміщенням уламків, розрив внутрішньої колатеральної зв`язки правого колінного суглобу. Виявленні тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми голови, тазу та правої нижньої кінцівки в даному випадку розглядаються у сукупності як єдина травма і відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні, (більше як 21 день), п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, №6.

Умисні дії ОСОБА_4 , виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та кваліфікуються за ч.1 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений надав суду заяву про закриття кримінального провадження та просив суд її задовольнити. Шкода, яка була завдана потерпілій внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ним добровільно відшкодована. Вину за пред`явленим обвинуваченням визнає в повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала суду письмову заяву про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України, оскільки вона примирилася із обвинуваченим, жодних претензій матеріального чи морального характеру вона не має до обвинуваченого, так як ОСОБА_4 повністю відшкодував завдану шкоду. Наслідки закриття кримінального провадження їй зрозумілі, додаткових роз`яснень не потребує.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяв обвинуваченого та потерпілої.

Суд, розглянувши заяви обвинуваченого, потерпілої, заслухавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

В силу п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, зокрема у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частина 4 ст.286 КПК України вказує, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що при розгляді питання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», закриття кримінальної справи зі звільненням особи від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечною діяння, яке містить склад злочину, передбаченою КК України та за наявності визначених у законі правових підстав».

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Звільнення винуватої особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Згідно ст.44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Для застосування вказаної норми необхідною є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин уперше; 2) вчинення злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, при цьому не вимагається, щоб ними були злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення; 3) вчинений злочин не належить до числа корупційних; 4) примирення з потерпілим; 5) відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Крім того, важливо, щоб особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася й активно сприяла розкриттю злочину.

Більш широке тлумачення даної норми, а саме заборона її застосування в разі вчинення певних злочинів, за наявності всіх інших, передбачених законом підстав, є неприпустимим та суперечить основній засаді судочинства - верховенству права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Застосування в кримінальному провадженні положень КПК України щодо примирення обвинуваченого з потерпілим відповідає тим міжнародним актам, які закріплюють рекомендацію або обов`язок для держав застосовувати форми відновного правосуддя, змінюючи підхід до реакції держави на злочин та його наслідки з карального на гуманістичний.

У відповідності до ст.12 КК України вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до кримінальних правопорушення невеликої тяжкості, яке вчинене вперше.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше вчинив необережне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості і не є корупційним правопорушенням, правопорушення було вчинено ним не в стані алкогольного сп`яніння, свою вину за пред`явленим обвинуваченням визнав в повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому, примирився із потерпілою та в повному обсязі відшкодував завдані ним збитки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави задовольнити заяву обвинуваченого ОСОБА_4 та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження відносно нього слід закрити.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на проведення судових експертиз, №СЕ-19/104-24/43218-ІТ від 11.11.2024, №СЕ-19/104-24/43215-ІТ від 15.11.2024, у загальному розмірі 4 775,40 грн., слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення, застосованні слідчим суддею, у вигляді арешту майна слід скасувати.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України

На підставі ст.ст.44,46 КК України, керуючись ст.ст.284-288,314,369,372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням потерпілою з обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000204 від 19.10.2024 р., задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 19.10.2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.286 КК України, - закрити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2024 року на майно, яке визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 19.10.2024, а саме: тимчасово вилучений транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-21011» реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_6 , та який перебував в користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборони ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпоряджатися, відчужувати та користуватися майном (транспортним засобом марки «ВАЗ-21011» реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 ») - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи №СЕ-19/104-24/43218-ІТ від 11.11.2024, №СЕ-19/104-24/43215-ІТ від 15.11.2024, у загальному розмірі 4 775,40 грн.

Речові докази: автомобіль ВАЗ-21011 реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » повернути належному власнику.

На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

31.03.2025