Справа № 152/1724/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390 від 08 листопада 2024 року,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

сторони кримінального

провадження:

сторона обвинувачення:

прокурор - ОСОБА_4 ,

сторона захисту:

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

інші учасники кримінального

провадження:

потерпілий - ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 08.08.2024 близько 01 годині 30 хвилин, у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, продовженого згідно Закону про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024, перебуваючи на території «Рахнянського парку», поряд з приміщенням магазину розташованого за адресою: вул. Паркова, 1 с. Рахни - Лісові Тульчинського району Вінницької області, помітив в одній із бесідок мобільний телефон, який попередньо за кілька хвилин до цього, залишив власник ОСОБА_6 , та в нього виник умисел на вчинення крадіжки.

З метою протиправного заволодіння чужим майном, яке з законних підстав належить іншій особі, ОСОБА_3 , перебуваючи в бесідці відритого типу, діючи умисно, усвідомлюючи, що мобільний телефон марки Росо F4 GT 12 GB RAM 256 GB ROM, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , йому не належить, тобто є таким, що перебуває у власності іншої особи, з корисливих спонукань, діючи з умислом направленим на незаконне заволодіння чужим майном, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, навмисно, протиправно заволодів мобільним телефоном марки Росо F4 GT 12 GB RAM 256 GB ROM, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта становить 7710 гривень, на якому був ударостійкий чохол «НM -К50 DJB», вартість якого згідно висновку експерта становить 98 гривень 54 копійки.

В подальшому, після заволодіння вищевказаним майном, ОСОБА_3 , викрадений мобільний телефон Росо F4 GT 12 GB RAM 256 GB ROM, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , переніс до себе додому, чим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 , майнової шкоди на суму 7808 гривень 54 копійки.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Зазначене кримінальне провадження надійшло до суду із угодою про визнання винуватості від 22 листопада 2024 року, укладеною між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідно до якої ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Також вказаною угодою сторонами кримінального провадження, з урахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутністю обтяжуючих обставин, узгоджено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

Зазначеною угодою передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Обвинувачений та захисник у підготовчому судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості. Обвинувачений, окрім того, просив призначити узгоджену в угоді йому міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить із наступного.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений, захисник та прокурор повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміє права обвинуваченого, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості.

Судом роз`яснено обвинуваченому, захиснику та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також положення ст.ст. 474, 476 КПК України.

У цьому випадку судом перевірено відповідність угоди вимогам закону та фактичним обставинам справи, а також добровільність позицій сторін.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати в справі на проведення судової товарознавчої експертизи становлять 1893,20 грн.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його застосування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 314, 369, 371, 374, 468, 475, 532 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 листопада 2024 року, укладену між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

Речові докази: мобільний телефон Росо F4 GT 12 GB RAM 256 GB ROM, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , на якому був ударостійкий чохол «НM - К50 DJB» - залишити у власності потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати пов`язані з залученням експертів в сумі 1893 гривень 20 копійок.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених у ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1