У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/12265/24

№ 1-кп/183/2143/24

20 січня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, захисника про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000212 від 08.03.2023 стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського (нині Самарівського) району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Перещепине Новомосковського (нині Самарівського) району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному № 0000212 від 08.03.2023 стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор подала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Також, прокурором заявлено клопотання про переведення обвинуваченого ОСОБА_7 з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для забезпечення його участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти переведення обвинуваченогоОСОБА_7 з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для забезпечення його участі у судовому розгляді кримінального провадження. Одночасно просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання його підзахисного ОСОБА_7 під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає доводи, на які посилається прокурор виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід своєму підзахисному ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 залишив вирішення клопотання прокурора на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_4 , кожен окремо, не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 залишив вирішення клопотання прокурора на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про переведення обвинувачених з однієї Державної установи до іншої у зв`язку з розглядом справи в суді.

Так, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99. На теперішній час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 не розглянуто, запобіжний захід до обвинуваченого застосовано у вигляді тримання під вартою, тому забезпечити його участь у судовому розгляді можливо лише в режимі відеоконференції. Однак, у зв`язку з тим, що через технічні причини та переривання Інтернет зв`язку виникають труднощі у забезпеченні участі обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції, розгляд вказаного кримінального провадження є утрудненим.

Отже, враховуючи те, що участь обвинуваченого у судовому засіданні є обов`язковою, суд дійшов висновку про необхідність переведення обвинуваченого ОСОБА_7 з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, 80, для подальшого конвоювання до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для забезпечення його участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, за вчинення яких у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 10 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки останні ще не допитані судом; та ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки останній є особою, яка офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність постійного й достатнього законного джерела доходу, що може спонукати його продовжити вчинення злочинних дій, пов`язаних зі збутом наркотичних засобів.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності в ОСОБА_7 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд бере до уваги відомості про наявність у ОСОБА_7 місця проживання, однак вказана обставина з урахуванням вищевикладеного, не може слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_5 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 314, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою до 20 березня 2025 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про зміну раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Перевести обвинуваченого ОСОБА_7 з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» для подальшого конвоювання до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для забезпечення його участі у судовому розгляді кримінального провадження № 0000212 від 08.03.2023 стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Повний текст ухвали складено і оголошено 21 січня 2025 року о 08 годині 20 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1