Справа № 759/8124/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2445/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2015 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2016 вказаний вирок скасований в частині призначеного покарання та на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2023 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2024 року ОСОБА_7 замінено невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2023 року у виді 6 місяців арешту на покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,-

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за майнові злочини, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, часі та обставинах, з корисливих мотивів, а саме з метою покращення свого матеріального становища, вирішив повторно вчинити корисливий злочин, разом з ОСОБА_10 , у зв?язку з чим вступили між собою у попередню злочинну змову та стали пересуватись на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Passat» з номерами литовської реєстрації НОМЕР_1 по місту Києву з метою відшукання предмету посягання, та подальшого продажу майна для власних потреб.

При цьому, 08.12.2020 близько о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , діючи таємно з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету, шляхом віджиму пластикових вхідних дверей проникли до приміщення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП - ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_7 продовжуючи діяти спільно з ОСОБА_10 та пересвідчившись в тому, що за їх діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, з метою обернення на свою користь і особистого збагачення, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: гриль "HURAKAN HKN-GW7M" вартістю 5863 гривні; гриль "HURAKAN HKN-PE22R", вартістю 3144 гривні; планшет «Apple IPAD (А1893)», вартістю 9549 гривень; принтер «SPARK-PP-2030», вартістю 3650 гривень; три камери відеоспостереження «DS-2CD1121-1», загальною вартістю 5400 гривень; детектор валют "PRO-4", вартістю 200 гривень; металевий сейф, вартістю 2000 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 7040 гривень; драбину, висотою 30 см., вартістю 510 гривень; 9 упаковок з сосисками «Глобино», загальною вартістю 616 гривень, 65 копійок; 6 упаковок з молоком "Волошкове поле 2,5%", загальною вартістю 96 гривень, 60 копійок; льодяники в кількості 12 штук, загальною вартістю 54 гривні; 81 упаковку жувальних гумок "ORBIT" в асортименті, загальною вартістю 737 гривень 10 копійок; 2 000 гривень, а всього майна на загальну суму 40860 гривень

Заволодівши у такий спосіб чужим майном, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 з місця вчинення злочину втекли разом з майном, тим самим отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 40860 гривень 35 копійок.

Крім цього, 08.12.2020 близько 02 години 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Семашко, буд. 23/9, умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу, а саме оперуповноваженому управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві майору поліції ОСОБА_12 , середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв?язку з виконання ним свої службових обов?язків.

Так, 07.12.2020 близько 21 години 00 хвилин, оперуповноважений відділу розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , спільно з оперуповноважений відділу розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_13 та оперуповноважений відділу розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_14 , заступили на патрулювання Святошинського району міста Києва з метою стабілізації криміногенної ситуації, забезпечення охорони прав та свобод людини, інтересів суспільства та держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

08.12.2020 близько 02 години 20 хвилин під час комплексного відпрацювання Святошинського району оперуповноваженими працівниками управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Семашка, буд. 23/9, був помічений автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», іноземної реєстрації - НОМЕР_1 , до якого підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , при цьому тримаючи в руках поліетиленові пакети та коробки, які поклали до салону вказаного автомобіля.

Далі ОСОБА_12 , разом з іншими працівниками поліції, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідно до ст. 32 та ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», перебуваючи у світловідбуваючих жилетах з написом «ПОЛІЦІЯ» на яких були закріплені службові жетони працівника поліції, підійшли до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , пред`явивши службові посвідчення, попросили вийти даних осіб з автомобіля на що ОСОБА_7 , знаходячись на місці водія зазначеного транспортного засобу, ігноруючи законні вимоги працівників поліції, нічого не пояснюючи почав рух автомобіля назад, де в цей час біля багажного відділення знаходився ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_12 , з метою недопущення наїзду на ОСОБА_13 , та припинення протиправних дій ОСОБА_7 , відчинив водійські дверцята та почав затримувати ОСОБА_7 , який усвідомлюючи, що ОСОБА_12 , є працівником правоохоронного органу, тримаючи в руках металеву палицю, з метою доведення свого умислу до кінця, наніс ОСОБА_12 , два удари вказаною палицею в область правої руки ОСОБА_12 , в результаті чого згідно висновку експерта N? 042/1-1173-2020 від 24.12.2020, отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів шилоподібних відростків променевої та ліктьової кістки правого передпліччя, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 18 квітня 2024 року. Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання його затримання в порядку ст. 208 КПК України в період часу з 09.12.2020 по 10.12.2020.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 829 грн. 60 коп.

Суму застави в розмірі 40540 грн. на підставі ч. 8 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України - звернути в дохід держави.

Вирішено питання речових доказі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_15 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених цим - вироком та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024, призначити обвинуваченому до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та невідповідно призначене покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Так, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом, зокрема, кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

При цьому, судом достовірно встановлено та зазначено в описовій і мотивувальній частинах вироку, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення злочинів проти власності.

Відповідно до обвинувального акту в даному кримінальному провадженні протиправні дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. З ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Отже, судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого необгрунтовано та помилково не враховано кваліфікуючу ознаку - вчинення крадіжки повторно, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Внаслідок неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції штучно зменшив ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину.

Також, оскаржуваним вироком суд призначив ОСОБА_7 покарання за вчинення інкримінованих злочинів:

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч. 2 ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Після чого призначив покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Визначаючи покарання за ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим і одночасно визначив обвинуваченому покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

За умови застосування такого принципу призначення покарання (поглинання менш суворого покарання більш суворим) обвинуваченому мало бути призначено остаточне покарання за ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За таких обставин, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.

Крім цього, місцевим судом не враховано конкретні обставини кримінального провадження. Обвинувачений, невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання, у тому числі, за вчинення корисливих злочинів проти власності, повторно вчинив новий корисливий злочин у співучасті, з проникненням у приміщення. Будучи викритим у вчиненні цього кримінального правопорушення, він при затриманні наніс тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу. Зазначене вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки його особи.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію захисника,

заслухавши виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, у зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не заперечується, які і висновок суду про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор оспорює висновок суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки суд не врахував кваліфікуючу ознаку - вчинення крадіжки повторно, як це було кваліфіковано в обвинувальному акті.

Як слідує з обвинувального акту в кримінальному провадженні органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом, зокрема, кваліфіковано за ч. 3 с. 185 КК України, яка таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення злочинів проти власності, зокрема, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2024 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України.

Відтак, не врахування такої кваліфікуючої ознаки як вчинення крадіжки повторно, є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, колегія суддів знаходить слушними доводи прокурора та вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

При внесенні до вироку такого уточнення в кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України колегія суддів виходить виключно із тих обставин, які були встановлені в судовому засіданні і визнані судом доведеними, які повністю узгоджуються із висунутим обвинувачення та які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги прокурора, що стосуються призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції наведених вимог закону належним чином не дотримався.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував, що дані кримінальні правопорушення. які згідно ст. 12 КК України за ч. 2 ст. 185 КК України є тяжким злочином та за ч.2 ст. 345 КК України є нетяжким злочином, особу винного, а саме що він офіційно не працює, не одружений, на спеціальних обліках не перебуває, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, що передбачено п.1 ч.1 ст. 66 КК України. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ст. 67 КК України, є рецедив злочинів.

Пославшись на наведені вище обставини, суд законно і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, яке прокурором не оспорюється та за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, яке також прокурором не оспорюється.

Однак, при призначенні ОСОБА_7 остаточно покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, суд першої інстанції, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки за умови застосування такого принципу призначення покарання як поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому повинно бути призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з вироку Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2024, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України вчинені ОСОБА_7 в період з 08.12.2020, тобто до ухвалення попереднього вироку Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024.

За таких обставин, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання суд мав врахувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених чим вироком та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 року.

Однак, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд безпідставно застосував принцип поглинення покарань, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку.

При призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі, за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, вважає за необхідне застосувати принцип часткового складання призначених покарань та призначити остаточне покарання у розмірі 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи прокурора в частині необхідності призначення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 70 КК України остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить доводів на обґрунтування вказаних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є не застосування закону, який підлягає застосуванню.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 необхідно скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 , слід призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення на строк 4 (чотири) роки, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення на строк 2 ( два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 призначити обвинуваченому ОСОБА_7 до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Керуючись ст. ст. 415, 615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_16 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення на строк 2 ( два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 призначити обвинуваченому ОСОБА_7 до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самийстрок з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4