ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/114/25 Справа № 703/948/25 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
учасники справи: прокурора володілець майна захисник ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 04.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий СВ ВП № 2 Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням, яке погоджене прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 04.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Просила накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_7 , а саме:

мобільний телефон Iphone 15 Pro Max з сім картою НОМЕР_1 IMEI 1 НОМЕР_2 IMEI 2 НОМЕР_3 ;

мобільний телефон РОСО Х3 з сім карткою НОМЕР_4 IMEI 1 НОМЕР_5 IMEI 2 НОМЕР_6 ;

ноутбук Gigabyte G5 MF 2023 серійний номер SN23231J000888.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року клопотання слідчого задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_7 , а саме:

мобільний телефон Iphone 15 Pro Max з сім картою НОМЕР_1 IMEI 1 НОМЕР_2 IMEI 2 НОМЕР_3 , поміщено до сейф пакету № CRI1244201;

мобільний телефон РОСО Х3 з сім карткою НОМЕР_4 IMEI 1 НОМЕР_5 IMEI 2 НОМЕР_6 , поміщено до сейф пакету № CRI1244202;

ноутбук Gigabyte G5 MF 2023 серійний номер SN23231J000888, поміщено до сейф пакету PSP4219950.

Ухвала суду мотивована тим, що вилучене у даному кримінальному провадженні майно відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів, а саме може бути знаряддям злочину та предметом, які зберегли на собі його сліди. Цей речовий доказ має істотне значення для судового розслідування вказаного кримінального провадження, обставини вчинення якого можуть бути виявлені та зафіксовані шляхом огляду та дослідження.

Слідчий суддя вважає, що вказане майно має значення для доведення обставин кримінального провадження, у якому об`єктивно існує потреба у проведенні необхідних судових експертиз, також вважає обґрунтованими доводи слідчого про те, що його арешт відповідає встановленим законодавством завданням запобігти можливості його приховування, втрати, знищення, перетворення, відчуження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.02.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Вважає зазначену ухвалу незаконною, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про накладення арешту на майно третьої особи, не надав наведеним обставинам належної правової оцінки та прийшов до помилкового висновку про задоволення клопотання, чим допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливили ухвалення законного та справедливого судового рішення, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Зазначає, що дане клопотання слідчий обґрунтовує тим, що до ВП № 2 надійшла заява від ОСОБА_11 жительки м. Сміли, проте що 30.12.2024 року невідома особа шляхом фішингового посилання на отримання грошової допомоги українцям, заволоділа грошовими коштами з банківської картки.

На підставі ухвали слідчого судді від 18.02.2025 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , в ході якого було вилучено мобільні телефони та ноутбук. Слідство вважає, що саме за допомогою цих пристроїв було створено фіншингове повідомлення.

Разом з тим, ноутбук на який накладено арешт жодним чином не може бути предметом злочину, оскільки він в період з 23.12.2024 року по 06.01.2025 року перебував на ремонті у ФОП ОСОБА_12 з приводу ремонту системної плати живлення.

ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, студентом денної форми навчання Державного університету ім. Б. Хмельницького і на даний час за допомогою вилученого в ході проведення обшуку ноутбук готує дипломну роботу, крім цього в ноутбуці знаходяться паролі доступу, за його допомогою здійснюється спілкування з керівником дипломної проекту, та виготовлення дипломної роботи.

З матеріалів клопотання не вбачається, що арештоване майно, яке належить ОСОБА_7 набуто кримінально протиправним шляхом, або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Майно, вилучене в ході проведення обшуку 21.02.2025 року у ОСОБА_7 не може виступати речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України та жодним чином не можуть підтверджувати факт здійснення кримінального правопорушення.

Крім того, в даному випадку накладено арешт на майно особи, яка не є стороною провадження, за клопотанням слідчого, а не прокурора, всупереч вимогам ст. 64-2 КПК України, та яке не відноситься до даного кримінального провадження, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

На електронну адресу суду надійшло заперечення прокурора Смілянської окружної прокуратури на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 .

Зазначено, що вказана апеляційна скарга є необґрунтована і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки органом досудового розслідування є достатні підстави вважати, що речі, які перелічені в клопотанні, набуті кримінально протиправним шляхом, тому можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, що встановлюються під час кримінального провадження відповідно до ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні мають значення речового доказу.

Крім того, інформація, яка міститься в телефонних книгах мобільних телефонів, галереях, в додатках «Telegram», «WhatsApp», «Viber», особистому листуванні ОСОБА_7 , а саме: sms, mms, messenger, в аудіо-, відео записах має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні щодо шляхів набуття вилучених заборонених предметів та конкретизації обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, з метою здобуття документів та файлів в електронному вигляді, листування між особами, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, тому є необхідність у доступі до мобільних телефонів та ноутбука, які вилучені під час проведення обшуків.

В подальшому, після отримання дозволу на тимчасовий доступ мобільних телефонів та ноутбуку, за участю Черкаського НДЕКЦ МВС України буде призначено комп`ютерно технічну експертизу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Встановлено, що слідчим відділом ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.02.2025 року надано слідчому СВВП № 2Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , дозвіл на проведення обшуку у квартирі за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , метою виявлення та вилучення мобільних пристроїв, планшетів, персональних комп`ютерів, флешків, накопичувачів, SD, micro-SD, диски лазерних систем зчитування DVD та CD, RAM пам`яті, банківських карток, а також заборонених або обмежених законом до обігу речей.

Під час проведення обшуку 21.02.2025 року у квартирі АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_7 , виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 15 Pro Max з сім картою НОМЕР_1 IMEI 1 НОМЕР_2 IMEI 2 НОМЕР_3 ; мобільний телефон РОСО Х3 з сім карткою НОМЕР_4 IMEI 1 НОМЕР_5 IMEI 2 НОМЕР_6 ; ноутбук Gigabyte G5 MF 2023 серійний номер SN23231J000888.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 04.01.2025 року, вилучені під час проведення обшуку, речі визнано речовими доказами по кримінальному провадженню 0000009 від 04.01.2025 року (а.с.10).

Задовольняючи клопотання про арешт майнау кримінальному провадженні № 0000009 від 04.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на зазначене майно, так як його арешт відповідає встановленим законодавством завданням запобігти можливості його приховування, втрати, знищення, перетворення, відчуження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на мобільні телефони, ноутбук, вилучені в ході обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність підстав для арешту вилучених мобільних телефонів, ноутбуку та недоведеність їх відповідності ознакам речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені речі можуть містити відомості, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а отже вказане майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Зауважень або заперечень проти вилучення мобільних телефонів та ноутбука, від учасників обшуку, в тому числі ОСОБА_7 , не надходило, про що свідчить особистий підпис останнього у протоколі обшуку від 21.02.2025 року.

Доводи адвоката про те, що накладено арешт на ноутбук, який в період з 23.12.2024 року по 06.01.2025 року перебував в ремонті, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до квитанції № НФ-003203 від 23 грудня 2024 року, на яку посилається адвокат, 23.12.2024 року є датою повернення ноутбуку з ремонту, а інформація викладена в листі-відповіді на адвокатський запит суперечить даним квитанції про повернення з ремонту.

Доводи адвоката про можливі негативні наслідки для ОСОБА_7 в результаті накладення арешту на ноутбук, у вигляді не допуску до екзаменів, спростовуються поясненнями ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що в ході обшуку дипломна робота з ноутбуку була скопійована на флешку, яку він надав.

Доводи адвоката про відсутність фактів та доказів підтвердження наявності у ОСОБА_7 майна, що має ознаки, передбачені абз. 2 ч. 4 ст. 170 КПК України, також не можуть бути прийняти до уваги, виходячи з наситупного.

Відповідно до ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, тобто є речовими доказами;

2)спеціальної конфіскації. У цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається із клопотання слідчого, метою накладення арешту на вилучене майно слідчий зазначив - збереження речових доказів, оскільки є достатні підстави вважати, що речі, які перелічені в клопотанні, набуті кримінально протиправним шляхом, тому можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, що встановлюються під час кримінального провадження відповідно до ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні мають значення речового доказу.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги про нерозумність та неспівмірність обмеження права ОСОБА_15 у користуванні арештованим майном завданням кримінального провадження, оскільки, на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, з огляду на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Беручи до уваги обґрунтованість клопотання слідчого про арешт майна, та враховуючи, що клопотання погоджене прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_16 , колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про порушення органом досудового розслідування вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України такими, що не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження, відтак ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді