ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/2446/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2456/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 22.11.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000049 від 14.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.11.2024 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 20.01.2025, визначено заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 гривень, при внесенні якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти, із покладенням наступних обов`язків: прибувати за першою вимогою до прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому вона перебуває, без дозволу прокурора, слідчого або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та засобів зв`язку. Не погоджуючись з таким рішенням, обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги. Захисник обвинуваченої просить ухвалу суду скасувати, обравши ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід або визначити мінімальний розмір застави. В обгрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України відсутні, прокурором вони лише перераховані та жодним чином не підтверджені. Необгрунтовано неможливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Судом першої інстанції не враховано, що обвинувачена має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Застава, визначена судом, є непомірною для матері обвинуваченої. Обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий, зменшити суму застави, враховуючи її соціальний статус. В апеляційній скарзі обвинувачена зазначила, що перебуває під вартою з 13.05.2021, за цей час вироком суду від 29.06.2023 їй було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років та 6 місяців. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.11.2023 вирок суду скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що протягом року, її провина так і не доведена, в суді першої інстанції не проведено жодного судового засідання по суті справи. Звертає увагу, що має чотирьох неповнолітніх дітей, які проживають з її матір`ю. Жодних доказів на підтвердження існування ризиків, прокурором не надано. Судовий розгляд затягується, жодного доказу за обвинуваченням не існує. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні вимоги та просили задовольнити подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не встановила з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, погодився з доводами прокурора, що продовжують існувати ризики передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин, а судовий розгляд не завершено. Колегія суддів враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 11 епізодів незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Судовий розгляд у суді першої інстанції триває. Як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, свідки ще не допитані, письмові та речові докази не досліджені. Крім того, відповідно до журналу судового засідання від 22.11.2024, судом ставилося на обговорення питання щодо дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні згідно встановленого порядку дослідження доказів. Однак, захисник ОСОБА_8 просив відкласти судове засідання, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях. Враховуючи зайнятість захисника ОСОБА_8 , суд першої інстанції вирішив питання щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою та відклав розгляд кримінального провадження на 16.01.2025. Вказані обставини об`єктивно вказують, що ризики, встановлені судом першої інстанції продовжують існувати, у зв`язку із чим підстави для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення встановленого судом першої інстанції розміру застави, не вбачається. Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інші дії, визначені часиною 1 статтею 177 КПК України, колегія суддів враховує, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , прокурор звертає увагу, що обвинувачена раніше притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 185 КК України.

Разом з тим, захисником надано фотокопію ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.10.2024, відповідно до якої клопотання засудженої ОСОБА_6 задоволено та на підставі частини 2 статті 74 КК України останнью звільнено від покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 185 КК України, у зв`язку із усуненням карності діяння.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. На даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо, так і в їх сукупності.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду безумовно не свідчить про необгрунтованість пред`явленого обвинувачення та відсутність підстав для продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, а тому доводи обвинуваченої щодо недоведеності обвинувачення є передчасними. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги долучені захисником до апеляційної скарги фотокопії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_6 , які як зазначає сама обвинувачена, проживають з її матір`ю. Поряд з цим, колегією суддів не встановлено достатніх підстав вважати, що наявність дітей буде стримуючим фактором від вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України для обвинуваченої та гарантуватиме дотримання нею процесуальних обов`язків, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу. Інших додаткових обставин, які б свідчили про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, окрім наявності дітей та матері, суду апеляційної інстанції не надано. Щодо доводів сторони захисту з приводу зменшення розміру застави, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У даному провадженні, судом першої інстанції визначено обвинуваченій ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід - заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що не є максимальним розміром, встановленим пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України для даної категорії злочинів. Враховуючи, що розмір застави узгоджується з вимогами КПК України, з огляду на обставини, що інкриміновані ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акта, підстав для зменшення розміру застави, про що просить сторона захисту, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали. Разом з тим, обвинувачена в апеляційній скарзі зазначила, що перебуває під вартою з 2021 року. З огляду на строк знаходження ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України.

Керуючись статтями 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинувачено ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 22.11.2024 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: