Справа № 166/1386/24
Провадження № 1-кп/162/52/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25.07.2024 року за №0000293 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з повною вищою освітою, розлученої, непрацевлаштованої, несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 28.12.2023 року, яка набрала законної сили 09.01.2024 року, визнаною винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленою з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст.129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчиняла дії щодо неї умисного невиконання. Зокрема, 27.02.2024 року о 22 год 55 хв ОСОБА_4 керувала мотоциклом марки «Forte Tiger» в сел. Заболоття по вул. Шевченка Ковельського району Волинської області, де була зупинена працівниками СРПП ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху, які склали щодо її протоколи по справі про адміністративні правопорушення від 27.02.2024 року серії ААД №571622 і серії ААД №571623 та ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Ратнівського районного суду Волинської області у справі №166/379/24 від 07.03.2024 року, яка набрала законної сили 19.03.2024 року, за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу. Окрім цього, 25.07.2024 року о 13 год 55 хв ОСОБА_4 керувала мотоциклом марки «Forte Tiger» в сел. Заболоття по вул. Шевченка Ковельського району Волинської області, де була зупинена працівниками СРПП ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху, які щодо останньої склали протокол по справі про адміністративне правопорушення від 25.07.2024 року серії ААД №571635 та ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Ратнівського районного суду Волинської області у справі №166/1148/24 від 29.07.2024 року, яка набрала законної сили 09.08.2024 року, за ч.3 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася, повідомила суду про обставини та мотиви, вчиненого нею кримінального правопорушення. Підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, та вказала, що оплатила всі накладені на неї адміністративні стягнення у виді штрафу. Просила суворо не карати та застосувати покарання у виді штрафу.

Суд з`ясувавши, що фактичні обставини справи, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, обвинуваченою ОСОБА_4 не оспорюються, беручи до уваги думку прокурора, який не заперечив проти проведення скороченого судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність за таких обставин дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України і судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченої та дослідженням документів, що стосуються її особи.

Разом з тим, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі, щодо позбавлення права оскарження обставин в апеляційному порядку, суд перевірив, що учасники судового провадження та обвинувачена ОСОБА_4 зокрема, правильно розуміють їх зміст. Крім того, враховуючи, що вищевикладені показання обвинуваченої ОСОБА_4 є чіткими та послідовними, у суду немає жодних сумнівів в добровільності позиції, яка ствердно висловлена обвинуваченою.

За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і кваліфікує її дії як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , згідно зі ст.12 КК України, є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб вчинення, мету та мотиви вказаного діяння, майновий стан обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, суд бере до уваги повне визнання вини обвинуваченою, характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, скарги щодо неправомірної поведінки обвинуваченої до селищної ради від не надходили, документальні дані про звернення за психіатричною та наркологічною допомогою відсутні. Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинувачену у кримінальному провадженні, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні, відділ з питань пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі.

На підставі вказаного, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, судом враховано позицію обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, про можливість виконання нею покарання у виді штрафу, зважаючи, що вона їздить за кордон на сезонні роботи.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 349, 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Речовий доказ, а саме DVD-диск із відеозаписами фіксації факту керування транспортними засобами ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_6