УХВАЛА

Іменем України

21.11.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

подане старшим слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 ,

погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 ,

у кримінальному провадженні за №0001943 від 01.06.2024,

стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 30 діб.

Як зазначено у клопотанні, 28.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час проведення загальної мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2024 №64 солдата ОСОБА_5 , який прибув у відрядження з військової частини НОМЕР_2 , зараховано на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Рядовий ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 22.03.2024, близько 15:00 год, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_2 , та обов`язки військової служби не виконує, перебуваючи поза межами військової частини проводить час на власний розсуд.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення 24.09.2024 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення орган досудового розслідування підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення від 02.05.2024; рапортом командира 2 навчальної роти 3 навчального батальйону ОСОБА_8 від 22.03.2024; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 щодо самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 та іншими наданими військовою часиною НОМЕР_1 документами; показаннями свідків - військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 без поважних причин та дозволу командирів; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий вказує, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

26.09.2024 слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 строком до 24.11.2024.

18.11.2024 стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 закінчується о 24 год 00 хв 24.11.2023, але для прийняття остаточного рішення у кримінальному проваджені необхідно здійснити наступні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, прийняти процесуальні рішення, а саме виконати вимоги ст. 290 КПК України, по завершенню виконання вручити обвинувальний акт, який необхідно направити до Житомирського районного суду Житомирської області для розгляду, але до 24.11.2024 можливо не буде проведено підготовче судове засідання, що позбавляє прокурора подати клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Мотивуючи необхідність продовження терміну дії запобіжного заходу, слідчий посилається на те, що метою та підставами продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризикам, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, наявний реальний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а саме позбавлення волі строком від п`яти до десяти років. Також існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки військовослужбовець ОСОБА_5 без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 22.03.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , та понад 5 місяців про належність до військової служби органам державної влади та правоохоронні органу не повідомляв, проводячи час на власний розсуд.

Зважаючи на встановленні ризики, тяжкість кримінального правопорушення та вимоги Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення звернулася до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001943 від 01.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

24.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення з правою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26.09.2024 застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.11.2024 включно.

18.11.2024 слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 повідомлено підозрюваного ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, згідно з ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Окрім того, згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що надані слідчим та прокурором докази у їх сукупності переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_5 , можливо, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, що наразі підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, при оцінці існуючих ризиків, на які покликалися слідчий та прокурор, суд враховує також, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу 26.09.2024 слідчим суддею було встановлено достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, обставини та характер можливого правопорушення, а саме що ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби та не повідомляв про місце свого перебування компетентні органи, є підстави припускати, що у разі не застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що заявлені ризики продовжують існувати на момент вирішення питання про продовження строку дії попереднього запобіжного заходу.

Таким чином, існування наразі обґрунтованих ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на переконання слідчого судді, свідчить про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Беручи до уваги викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст. 199 КПК України, для задоволення клопотання і подальшого тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до приписів п.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 176, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 309, 376, 534 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23.12.2024 включно.

Встановити строк дії ухвали до 23.12.2024.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 16-00 год 26.11.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1