Дата документу 24.01.2025
Справа № 334/496/25
Провадження № 1-кп/334/413/25
УХВАЛА

про призначення судового розгляду та

продовження строку тримання під вартою

24 січня 2025 року колегія Ленінського районного суду міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/334/413/25, внесене 22.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653, за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною першою статті 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

встановила:

колегією здійснюється судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною першою статті 115 КК України,

Прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілого, перекладача, обвинуваченого, захисників.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти призначення судового розгляду не заперечував.

Захисник адвокат ОСОБА_9 заперечив проти призначення судового розгляду. Пояснив, що обвинуваченому обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування на його рідній мові не вручався. До того ж вручення вказаних процесуальних документів відбулось за відсутності захисників. Крім цього обвинувачений матеріали досудового розслідування у повному обсязі не були перекладені на азербайджанську мову, а тому матеріали досудового розслідування відкриті обвинуваченому з порушенням вимог КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_8 підтримав думку захисника адвоката ОСОБА_9 .

Аргументи захисника адвоката ОСОБА_9 спростовуються поясненнями прокурора ОСОБА_6 , яка на спростування цих обставин пояснила, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування були перекладені перекладачем, залученим під час досудового розслідування слідчим, на азербайджанську мову та вручені обвинуваченому з перекладом у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)». При врученні процесуальних документів був присутній захисник, залучений слідчим для проведення окремої процесуальної дії, оскільки захисники обвинуваченого за договором, не дивлячись на повідомлення слідчого, не з`явились до вказаної установи виконання покарань.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування з відповідним перекладом були вручені йому у присутності захисника та перекладача.

Таким чином під час підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини третьої статті 314 КПК України не встановлено.

Відповідно до положень пункту 5 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні колегією суду, оскільки обвинуваченим заявлене клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів після роз`яснення його права на такий розгляд, передбачене частиною другої статті 31 КПК України.

Також прокурором ОСОБА_6 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою 60 днів без визначення розміру застави, строком до 27.03.2025 включно, з його утриманням в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)». Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування не зменшились, а саме обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадження. Вказані ризики обґрунтовує можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками - суворістю передбаченого покарання. За кримінальне правопорушення, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 , тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Про вказаний ризик вже свідчить поведінка обвинуваченого, адже після злочину останній майже одразу залишив територію України та протягом тривалого часу перебував в Республіці Азербайджан, а коли був викликаний для участі у проведенні слідчих дій за його участі на офіційні виклики не з`явився та про причини своєї неявки орган досудового розслідування, прокурора не повідомив. У зв`язку з цим він був оголошений у міжнародний розшук та затриманий компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина у м. Мельн, після чого був екстрадований в Україну. Крім того обставини вчиненого злочину свідчать про його соціальну небезпеку для громадян та необхідність ізоляції задля захисту суспільства від ймовірних подальших злочинних посягань, припинення злочинної діяльності, а так само припинення можливості сховатися від суду та перешкодити виконанню процесуальних рішень. Це є вагомою підставою вважати те, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_5 буде саме тримання під вартою, оскільки застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, унеможливить виконання ОСОБА_5 своїх обов`язків, як обвинуваченого, та підвищить ризик його повторної втечі, що неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Існування ризику іншого ризику обґрунтовує можливими спробами вмовляння, переконання, примусу та погрози вплинути на дії потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні, контактні дані більшості з них, що надасть можливість безпосередньо здійснювати на них вплив з метою змінити свідчення, що мають суттєве значення, або взагалі відмовитись від них. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти даного клопотання заперечив. Пояснив, що він не винний у висунутому йому обвинуваченні. З потерпілим у нього ніяких конфліктів не було. Показання свідків є брехливими. Він вже вісім місяців тримається під вартою. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, який він буде відбувати за адресою: АДРЕСА_1 , який належить родичам його дружини, яка у теперішній час разом з дітьми перебуває у ФРН. Крім цього його дружина є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 . У такому випадку виконання покладених на нього судом обов`язків зможе забезпечити заборона виїзду за кордон.

Захисник адвокат ОСОБА_8 підтримав думку обвинуваченого. Пояснив, що обвинувачений не може впливати на потерпілого, оскільки останній позов до обвинуваченого не заявив та подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності. Також свідки вже були допитані під час досудового розслідування, а тому обвинувачений не може вплинути на них. Крім цього матеріали досудового розслідування не містять доказів того, що обвинувачений до виїзду з України був ознайомлений з кримінальним провадженням щодо нього, а отже відсутні підстави для припущення, що він переховувався від органу досудового розслідування. Просив застосувати до обвинуваченого домашній арешт. У разі задоволення клопотання прокурора просив визначити обвинуваченому розмір застави.

Захисник адвокат ОСОБА_9 підтримав думку обвинуваченого. Пояснив, що обвинувачений залишив Україну до повідомлення йому про підозру. Саме його перебування за кордоном не є підставою для застосування запобіжного заходу. Крім цього потерпілий не має претензій до обвинуваченого. Також свідки у даному кримінальному провадженні є залегендованими, а тому обвинуваченому не відомі їх анкетні дані та не може впливати на них. Обвинувачений не вчиняв інкримінований йому злочин. Крім цього прокурором, у порушення вимог глави 18 КПК України не додані до клопотання про продовження строку тримання під вартою докази. Просив застосувати до обвинуваченого домашній арешт.

Заслухавши клопотання прокурора, думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 27.11.2024 підозрюваному ОСОБА_5 продовжений строк тримання під вартою до 26.01.2025 включно, з його утриманням у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)». Підставами продовження строку тримання під вартою стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною першою статті 115 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також суд враховує, що обвинувачений після початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні залишив територію України, є громадянином Азербайджанської республіки, має постійне місце проживання в Україні, а також те, що його родина у теперішній час проживає за межами України, що свідчить про те, що наявні соціальні зв`язки обвинуваченого є недостатніми для утримання його від переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та можливість обвинуваченим залишити територію України з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, суд вважає, що ОСОБА_5 може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився. Не дивлячись на те, що під час досудового розслідування допитані потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженні, вказані особи мають бути допитані під час судового провадження. Обвинуваченому можуть бути відомі місця проживання потерпілого та свідків, їх засоби зв`язку, а отже він має можливість незаконного впливати на вказаних осіб з метою спонукання їх до відмови від дачі показань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист життя.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, «Єлоєв проти України», № 17283/02, п. 60, від 6 листопада 2008 року).

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити.

При цьому аргументи обвинуваченого та його захисників не здатні спростувати висновок суду про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу. Також сторона захисту, наполягаючи на застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не довела, що обвинувачений може відбувати цей запобіжний захід за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки докази щодо власника вказаного житла та його згода на проживання у житлі обвинуваченого не надана.

Суд при постановленні даної ухвали, керуючись частиною четвертою статті 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому на 60 діб.

Керуючись статтями 314 - 316, 176 - 178, 180, 183, 197, 199, 372, 376 КПК України, колегія

постановила:

призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду міста Запоріжжя о 09.00 годині 31 січня 2025 року.

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, перекладач, обвинувачений, захисники.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб з утриманням у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)».

Термін дії ухвали в частині продовження строку тримання під вартою закінчується 24 березня 2025 року о 13.00 годині.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 27 січня 2025 року.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3