ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/115/25 Справа № 202/8589/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, працюючого головою Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України (далі - КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Епізод №1.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на сесії Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області восьмого скликання, прийнято рішення №02-1/VIII від 18.11.2020 «Про початок повноважень Личьковського сільського голови» ОСОБА_7 , у зв`язку з його обранням на посаду Личківського сільського голови та підтверджено йому 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах IV категорії посад та 18.11.2020 ОСОБА_7 прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Магдалинівський район у Дніпропетровській області та утворено Новомосковський район (з адміністративним центром у місті Новомосковськ) у складі території Губиниської селищної, Личківської сільської, Магдалинівської селищної, Новомосковської міської, Перещепинської міської, Піщанської сільської, Черкаської селищної, Чернечинської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Згідно до ч.3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова: забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; видає розпорядження у межах своїх повноважень, тощо.

Сільський, селищний, міський голова, відповідно до ч.5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи з 18.11.2020 на посаді Личківського сільського голови, постійно обіймав в органах місцевого самоврядування посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою.

Під час досудового розслідування встановлено, що рішенням Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1408-24/VIII від 21.11.2023 внесено зміни до рішення сільської ради від 20 грудня 2022 року 1196-17/VIII «Про бюджет Личківської сільської територіальної громади на 2023 рік» яким в т.ч. збільшено планові призначення видаткової частини загального фонду бюджету об`єднаної територіальної громади за рахунок перевиконання дохідної частини на поточний ремонт дороги по вул. Пригрейдерна в с. Личкове на загальну суму 1 500 000 гривень.

На виконання вказаного рішення виконавчим комітетом Личківської сільської ради проведено тендерні торги щодо «Поточного ремонту дороги комунальної власності по вул. Пригрейдерна в с. Личкове Новомосковський район Дніпропетровська область» очікуваною вартістю 1 500 000 гривень. Відповідно до Додатку 1 до Тендерної документації «Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі» предметом закупівлі серед іншого визначено виконання робіт щодо улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із шлаку доменного відвального 15 см та улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із відсіву 5 см.

За результатами проведених торгів переможцем визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_10 . Між виконавчим комітетом Личківської сільської ради в особі сільського голови ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 укладено договір №69 від 07.12.2023 на виконання послуги «Поточний ремонт дороги комунальної власності по вул. Пригрейдерна в с. Личкове Новомосковський район Дніпропетровська область на загальну суму 1 499 965,45 гривень.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.12.2023 ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді Личківського сільського голови, знаходячись на своєму робочому місці за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район с. Личкове, вул. Центральна, будинок 103, маючи злочинний умисел на складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документу, достовірно знаючи, що під час поточного ремонту дороги комунальної власності по вул. Пригрейдерній, с. Личкове Новомосковського району Дніпропетровської області для улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи використано суміш щебеню і піску з гранітного відсіву, яка не може бути використана для покриття дорожнього одягу, вніс до акту форми КБ-2в №1 від 19.12.2023 року завідомо неправдиві відомості про використання під час виконання улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із шлаку доменного відвального 15 см та улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із відсіву 5 см, який підписав особисто та посвідчив печаткою виконавчого комітету Личківської сільської ради.

На підставі акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 від 19.12.2023 року, що містив завідомо неправдиві відомості, згідно платіжної інструкції №1068 від 19.12.2023 з рахунку виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на рахунок ФОП ОСОБА_10 перераховано кошти Личківської сільської територіальної громади у сумі 1 498 912,82 грн.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, кваліфікуються за ч. 1 ст. 366 КК.

Епізод №2.

Далі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.12.2023 у Личківського сільського голови ОСОБА_7 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи - підприємця ОСОБА_12 , у вигляді грошових коштів в розмірі 1 318 904,74 грн. за використання неякісних матеріалів, які не можуть бути використані під час улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи дорожнього одягу, шляхом використання свого службового становища всупереч інтересам служби.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд. Технічний нагляд забезпечується замовником та здійснюється особами, які мають кваліфікаційний сертифікат. Обов`язок щодо здійснення технічного нагляду може бути покладений замовником на спеціалізовану організацію чи спеціаліста з технічного нагляду або на інженера-консультанта, з визначенням у договорі підряду їхніх повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України №1065 від 28.12.2016 затверджено «Єдині вимоги щодо проектування, нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту автомобільних доріг загального користування» (далі - Вимоги).

Згідно до п. 1 Вимог нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації з урахуванням цих єдиних вимог. Технічний нагляд під час нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту автомобільних доріг загального користування здійснюється відповідно до Закону України «Про архітектурну діяльність». Замовник має право залучати інженера-консультанта за договором про надання дорожніх консультаційних послуг. У разі залучення інженера-консультанта обов`язок щодо здійснення технічного нагляду під час нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту автомобільних доріг загального користування може бути покладений замовником на інженера-консультанта з визначенням у договорі підряду його прав та обов`язків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 затверджено «Порядок здійснення авторського та технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури». Згідно якого, технічний нагляд забезпечує замовник (забудовник) протягом усього періоду будівництва об`єкта з метою здійснення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролює за якістю та обсягами робіт, виконаних під час будівництва.

Національний стандарт України ДСТУ9177-2:2022 «Матеріали щебеневі та гравійні для дорожнього будівництва, технічні умови. Матеріали неукріплені» (далі - Стандарт), чинний від 01.01.2023 поширюється на матеріали неукріплені (незв`язні), що використовують для влаштування шарів дорожнього одягу без використання в`яжучих. Вимоги цього Стандарту поширюються на суб`єкти господарювання, незалежно від форми власності та підпорядкування, які виробляють та/або використовують матеріали неукріплені. Пунктом 7 вказаного Стандарту закріплено технічні вимоги до сумішей, які можуть бути використані для улаштування основи дорожнього одягу.

Рішенням Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1408-24/VIII від 21.11.2023 внесено зміни до рішення сільської ради від 20 грудня 2022 року 1196-17/VIII «Про бюджет Личківської сільської територіальної громади на 2023 рік» яким в т.ч. збільшено планові призначення видаткової частини загального фонду бюджету об`єднаної територіальної громади за рахунок перевиконання дохідної частини на поточний ремонт дороги по вул. Пригрейдерна в с. Личкове на загальну суму 1 500 000 гривень.

На виконання вказаного рішення виконавчим комітетом Личківської сільської ради проведено тендерні торги щодо «Поточного ремонту дороги комунальної власності по вул. Пригрейдерна в с. Личкове Новомосковський район Дніпропетровська область» очікуваною вартістю 1 500 000 гривень. Відповідно до Додатку 1 до Тендерної документації «Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі» предметом закупівлі серед іншого визначено виконання робіт щодо улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із шлаку доменного відвального 15 см та улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із відсіву 5 см.

За результатами проведених торгів переможцем визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_10 . Між виконавчим комітетом Личківської сільської ради в особі сільського голови ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 укладено договір №69 від 07.12.2023 на виконання послуги «Поточний ремонт дороги комунальної власності по вул. Пригрейдерна в с. Личкове Новомосковський район Дніпропетровська область на загальну суму 1 499 965,45 гривень.

ОСОБА_7 , зловживаючи службовим становищем всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 у вигляді грошових коштів в розмірі 1 318 904,74 грн., особисто підписав та посвідчив печаткою виконавчого комітету Личківської сільської ради акт форми КБ-2в №1 від 19.12.2023 року, який містить завідомо неправдиві відомості про використання під час виконання улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із шлаку доменного відвального 15 см та улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із відсіву 5 см.

На підставі акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №1 від 19.12.2023 року, що містив завідомо неправдиві відомості, згідно платіжної інструкції №1068 від 19.12.2023 з рахунку виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на рахунок ФОП ОСОБА_10 перераховано кошти Личківської сільської територіальної громади у сумі 1 498 912,82 грн. у т.ч. грошові кошти в розмірі 1 318 904,74 грн. за улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із шлаку доменного відвального 15 см та улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із відсіву 5 см.

Отже, ОСОБА_7 , як голова Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 у сумі 1 318 904,74 гривень, використав своє службове становище всупереч інтересам служби, чим заподіяв Личківської сільської територіальної громади, шкоду у розмірі, що в 982 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлених законодавством України на момент вчинення, що є тяжкими наслідками.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, кваліфіковано за ч. 2 ст. 364 КК.

08.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК.

10.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , погодженого прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_14 , про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суд із встановленою періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування;

-здати на зберігання до ДМС України свій паспорт (паспорти) та інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в України.

Строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді обов`язків визначено до 10 лютого 2025 року.

Роз`яснено підозрюваному, що не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави він зобов`язаний внести кошти на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує слідчому або прокурору.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування зазначає, що при відмові у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею правильно встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК, а також наявність ризику п.1 ч.1 ст.177 КПК.

Натомість слідчим суддею зроблено помилковий висновок про відсутність інших ризиків, передбачених п.п.2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК та проігноровано, що досудове розслідування не завершено, а усі свідки з урахуванням вимог щодо безпосередності не допитані.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної ним апеляційної скарги, який просив скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 10.02.2025, вислухавши підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є - запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК, а також на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або та суду. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, всупереч доводам апелянта, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що прокурором у судовому засіданні не було доведено існування ризиків, передбачених п.п.2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, тобто ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може знишити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-5).

При цьому колегія суддів зазначає, що всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень та ймовірність призначення йому тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів його переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді застави. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний ОСОБА_7 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави, порушував умови та не дотримувався покладених на нього обов`язків, або намагався переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та який своєчасно з`являється за викликом до слідчого.

Отже, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості у скоєному, даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який одружений, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як застава, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленого ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.ч.4,5 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінальних правопорушень, майновому та сімейному стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановленому судом ризику, передбаченому статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Поміж іншого суд апеляційної інстнації враховує й те, що згідно наданої стороною захисту копії квитанції АТ «Ощадбанк» від 16.12.2024, визначена слідчим суддею сума застави була своєчасно та у повному обсязі внесена підозрюваним ОСОБА_7 , а лист голови Новомосковської районної військової адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_15 свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , як голова Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, залучений до виконання робіт у зведенні фортифікаційних споруд на території Дніпропетровської області, тому перебування підозрюваного на запобіжному заході у вигляді застави матиме позитивний вплив для подальшого виконання вказаних робіт.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4