Справа № 305/1887/15
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/712/24 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.10.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , одружений, працівник Рахівського КБЗ, громадянин України, несудимий, визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Речові докази: фільтрувальний аркуш білого кольору, на який було проведено змиви з правої руки ОСОБА_6 , що знаходяться у спецпакеті НДКЦ № 0179518, фільтрувальний аркуш білого кольору, на який було проведено змиви з лівої руки ОСОБА_6 , що знаходяться у спецпакеті НДКЦ № 0179264, та взірець (контрольний аркуш) фільтрувального аркуша білого кольору, що знаходяться у спецпакеті НДКЦ № 0179517, оригінали заяв на видачу паспортів та листи проходження адміністративних послуг ЦНАП Рахівської РДА, на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також журнал реєстрації заяв та документів, необхідних для надання адміністративних послуг, які подає суб`єкт господарювання та громадянин, що знаходяться в спецпакеті НДКЦ № 1738265 - залишено в матеріалах кримінального провадження. Паспорти громадян України серії ВР 600030 від 28.07.2015 на ім`я ОСОБА_10 та серії ВР 600029 від 28.07.2015 на ім`я ОСОБА_11 залишено ОСОБА_11 , а паспорт на ім`я ОСОБА_10 - здано до ГУ ДМС України в Закарпатській області, у зв`язку з його смертю, грошові кошти в сумі 500 грн серії ЛВ 9371010 залишено ОСОБА_12 , дружині померлого ОСОБА_10 ; грошові кошти в сумі 3000 грн із серіями та номерами: ЗФ 1249645, ВВ 8941219, ВБ 0124549, ЛД 2657138, ВХ 6913491, ЛІ 2900545, - повернуто ОСОБА_11 . Мобільний телефон марки DUOS з SIM-карткою оператора «Лайф» № НОМЕР_1 та «Київстар» із № НОМЕР_2 , повернуто ОСОБА_6 ; грошові кошти в сумі 3000 грн, що знаходяться на зберіганні у АБ «Укргазбанку» в м. Ужгороді, вул. Швабська, 70, після вступу вироку в законну силу ухвалено повернути ОСОБА_11 ; грошову заставу в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) грн, після вступу вироку в закону силу ухвалено повернути заставодавцю - ОСОБА_13

-2-

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, як завідувач сектору надання адміністративних послуг Рахівської районної державної адміністрації, будучи державним службовцем посада якого відноситься до категорії «В», працюючи на посаді завідувача сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА, у липні 2015 року, з метою особистого протиправного збагачення, з використанням свого службового становища вчинив умисний злочин проти власності, при наступних обставинах.

Так, 02.07.2015 ОСОБА_6 , до якого звернувся ОСОБА_10 , з тим, щоб пришвидшити оформлення та видачу йому нового паспорта громадянина України замість раніше втраченого, вирішив використати дану ситуацію у власних корисливих інтересах, які полягали у його особистому протиправному збагаченні.

02.07.2015 о 10 год ОСОБА_6 під час вказаної зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбулася у його службовому кабінеті в приміщенні Рахівської РДА, за адресою: м. Рахів, вул. Миру, 1, достовірно знаючи, що оформлення паспортів громадян України, так само як і паспортів для виїзду за кордон, входить до компетенції Рахівського районного відділення Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, а через сектор надання адміністративних послуг Рахівської РДА лише відбувається прийом документів на виготовлення паспортів та їх видача громадянам, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_10 , який знав його як керівника сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА, і по цій причині повністю йому довіряв, запевнив останнього в тому, що за грошові кошти, суму яких він йому обумовить пізніше, посприяє у пришвидшеному оформленні нового паспорта громадянина України замість раніше втраченого, на що ОСОБА_10 погодився.

03.07.2015 близько 11 год 20 хв ОСОБА_6 , знаходячись по місцю роботи у приміщенні Рахівської РДА за вищевказаною адресою, під час наступної зустрічі з ОСОБА_10 повідомив йому, що за пришвидшення оформлення паспорта він повинен йому сплатити 1800 грн.

Цього ж дня, близько 12 год ОСОБА_6 , знаходячись по місцю роботи у приміщенні Рахівської РДА, під час чергової зустрічі з ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, які полягали у заволодінні коштами ОСОБА_10 , шляхом обману та зловживаючи довірою останнього, одержав від нього частину раніше обумовленої суми в розмірі 300 грн, за нібито пришвидшення оформлення йому нового паспорта громадянина України замість втраченого, так як фактично він і не мав наміру вчиняти будь-які дії з цього приводу.

03.07.2015 ОСОБА_6 передав до Рахівського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській прийняті від ОСОБА_10 документи - заяву про втрату паспорта, фотографії, свідоцтво про народження та квитанції про сплату штрафу та державного мита, на підставі яких у подальшому, співробітниками Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, ОСОБА_10 був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 від 28.07.2015.

13.07.2015 близько 14 год ОСОБА_6 , до якого звернулася ОСОБА_11 , з тим, щоб пришвидшити оформлення їй нового паспорта громадянина України замість раніше втраченого, вирішив використати дану ситуацію у власних корисливих інтересах, які полягали у його особистому протиправному збагаченні.

При цьому, ОСОБА_6 під час вказаної зустрічі з ОСОБА_11 , що відбулася у його службовому кабінеті в приміщенні Рахівської РДА, достовірно знаючи, що оформлення паспортів громадянина України, так само як і паспортів для виїзду за кордон, входить до компетенції Рахівського районного відділення Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, а через сектор надання адміністративних послуг Рахівської РДА лише відбувається прийом документів на

-3-

виготовлення паспортів та їх видача громадянам, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом обману та зловживаючи довірою останньої, яка знала його як керівника сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА і по цій причині повністю йому довіряла, запевнив останню в тому, що за грошові кошти в сумі 2000 грн, він посприяє у пришвидшеному оформленні нового паспорта громадянина України замість раніше втраченого, на що ОСОБА_11 погодилась. При цьому, ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_10 , який також був присутнім під час вказаної зустрічі, частину обумовленої ним ОСОБА_11 грошової суми в розмірі 200 грн за нібито пришвидшення оформлення їй нового паспорта громадянина України замість втраченого, хоча фактично він і не мав наміру вчиняти будь-які дії з цього приводу.

14.07.2015 ОСОБА_6 передав до Рахівського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській прийняті від ОСОБА_11 документи - заяву про втрату паспорта, фотографії, свідоцтво про народження та квитанції про сплату штрафу та державного мита, на підставі яких у подальшому, Рахівським РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, ОСОБА_11 був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 від 28.07.2015.

29.07.2015, точний час не встановлено, ОСОБА_6 забрав у Рахівському районному відділі Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області оформлені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 паспорти громадянина України серії відповідно ВР 600030 від 28.07.2015 та ВР 600029 від 28.07.2015.

Далі цього ж дня, близько 09 год 40 хв ОСОБА_6 , знаходячись по місцю роботи в приміщенні Рахівської РДА, передавши ОСОБА_10 вищевказані паспорти серії відповідно ВР 600030 від 28.07.2015 та ВР 600029 від 28.07.2015, одержав від нього решту обумовленої раніше суми грошових коштів в розмірі 3000 грн, із розрахунку по 1500 грн за кожен переданий йому паспорт, після чого був викритий на місці вчинення злочину працівниками міліції.

Таким чином, в період з 03.07.2015 по 29.07.2015, завідувач сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА ОСОБА_6 , шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , заволодів грошовими коштами у сумі 3500 грн, з яких 1700 грн за ніби то пришвидшене оформлення паспорта ОСОБА_11 та 1800 грн за ніби то пришвидшене оформлення паспорта ОСОБА_10 , так як фактично він не вчиняв будь-які дії з цього приводу.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, кваліфікуючими ознаками якого є заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції взяв до уваги те, що 25.09.2015 прокурором відносно ОСОБА_6 був затверджений обвинувальний акт за ч. 3 ст. 368 КК України. Однак, в ході судового розгляду прокурором 06.06.2019 щодо ОСОБА_6 змінено обвинувальний акт з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України. За таких обставин, прокурор вбачав ознаки складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, кваліфікуючою ознакою якого є заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що саме по собі за вимогами ст. 338, 341 КПК України прокурором ( ОСОБА_14 ) на той час проведено з грубими порушеннями. Зокрема, первинний обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України, був затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_14 25.09.2015, а змінений обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 від 06.06.2019 вже складено як прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління ДБР у м. Львові, що поширює

-4-

свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області - радником юстиції ОСОБА_14 , погодив змінений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні - заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_15 . Крім того, прокурор, змінивши обвинувачення під час судового розгляду, всупереч вимогам ст. 55 КПК України, не визнав жодну особу потерпілим у даному кримінальному провадженні. Також встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від інших учасників, письмової згоди про визнання потерпілим не поступало, ч. 1 ст. 190 КК України до категорії приватного обвинувачення в порядку ст. 477 КПК України не належить. Також судом констатовано, що згідно формулювання обвинувачення, ОСОБА_6 як завідувач сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА, будучи державним службовцем, який належить до категорії «В», вчинив шахрайство, з метою особистого протиправного збагачення з використанням свого службового становища. Суд звертає увагу на те, що за змістом розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , яка супроводжувалася контролем, домовленостей про оплату коштів за прискорення виготовлених паспортів чи вимагання коштів зі сторони ОСОБА_6 від ОСОБА_10 відсутні, що свідчить на користь обвинуваченого. Як зазначив ОСОБА_10 в ході судового слідства, саме працівники поліції націлили його на вчинення провокації у цьому кримінальному провадженні. Саме працівники поліції - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та третя особа, яку ОСОБА_10 не ідентифікував, в один з періодів у 2015 році затримали його при незаконному переміщенні сигарет через державний кордон України з Румунією, відібрали паспорт громадянина України та змусили під примусом надати згоду з метою уникнення відповідальності співпрацювати з правоохоронними органами й на це він вимушено погодився. Ці покази прокурором не спростовано. Даний факт підтвердив ОСОБА_10 в особистих зізнаннях, а прокурор в ході судового розгляду не спростував. Замість спростування такої інформації, прокурор в судовому засіданні вдався до клопотань про виклик у суд свідків, не мотивуючи при цьому, з яких саме питань слід допитати їх, і це не прямі свідки події, а це оперативні працівники поліції та слідчий, який проводив досудове розслідування, вдавшись до фабрикації вказавши, що вказані працівники проводили документування ОСОБА_6 вогнепальної зброї та з приводу обставин такого виявлення, мотивуючи це під час досудового розслідування вказані особи не допитувалися у зв`язку з відсутністю потреби. На даний час вказані особи працівниками поліції не являються. В ході всього судового розгляду справи, як по першому обвинуваченні, так і в ході зміненого обвинувачення, стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу причетності ОСОБА_6 до вчинення злочинів. ОСОБА_6 навпаки чітко та зрозуміло пояснив ОСОБА_10 те, що він здійснює прийом документів, а виготовленням паспортів займається не він, натомість ОСОБА_10 постійно провокував ОСОБА_6 на те, що він заплатить за прискорення у виготовленні паспортів, знаючи та усвідомлюючи про те, що він діє під контролем поліцейських, а у діях ОСОБА_10 наявні ознаки наполегливості й це не спростовано стороною обвинувачення. Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, які були надані суду на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про відсутність доказів винуватості обвинуваченого. В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_10 після отримання ним у кабінеті ОСОБА_6 двох ново виготовлених паспортів громадян України, добровільно надав ОСОБА_18 3000 грн і цей факт є беззаперечним і ніким не оспорюється та визнається самим обвинуваченим, однак вказані грошові кошти ним отримано явно не шахрайським способом. За викладених обставин дії ОСОБА_6 могли містити ознаки відповідальності, в тому числі дисциплінарної, однак жодних ознак шахрайства, тобто заволодіння чужим майном, шляхом обману, ознаками якого є зловживання довірою, в суді не доведено. ОСОБА_10 надав покази з приводу обставин, за яких у нього відібрали паспорт працівники поліції та який він не втрачав, а виготовлення нового паспорта було проведено за ініціативою тих же працівників поліції,

-5-

а не з його волі. Також судом констатовано, що із запису відеоконтролю, який здійснювався під час проведення негласних слідчих дій з 13.07.2015, час запису 12 год 53 хв видно, як ОСОБА_10 пропонує ОСОБА_6 банкноту, однак останній відмовляється, такі дії ОСОБА_10 судом розцінено як провокативні. Також, згідно з протоколом прийняття грошових коштів від 29.07.2015 ОСОБА_19 від ОСОБА_20 у м. Тячів в сумі 3500 грн, значаться купюри в кількості 7 одиниць по 500 грн, з такими серійними номерами: ЛВ 9371010, ЗФ 1249645, ВВ 8941219, ВБ 0124549, ЛД 2657138, ВХ 6913491, ЛІ 2900545. Однак, згідно з висновком судового експерта від 18.08.2015, досліджено всього шість купюр за винятком ЛВ 9371010, а купюра за № ВБ 0124549 не досліджувалася взагалі натомість досліджена інша: № ЛВ 012549, походження якої прокурор не обумовив. Відповідно до протоколу огляду від 29.07.2015 вбачається, що такий складено слідчим у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , однак під час перегляду відеофіксації присутність понятих під час огляду не виявлено. Зі змісту протоколу слідує, що після виходу з кабінету разом з ОСОБА_10 , останній передав ОСОБА_6 гроші в сумі 1500 грн, які ОСОБА_10 позичав у ОСОБА_6 та того дня мав намір повернути. Також судом констатовано, що дослідити повторно деякі докази, які містяться на носіях цифрової інформації, неможливо через давність їх виготовлення та неможливістю їх відтворення. Належних та допустимих доказів винуватості у даному провадженні щодо ОСОБА_6 прокурор не надав, його думка про достатність доказів відносно ОСОБА_6 , які вказують на його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення, є його припущенням, адже такі доводи прокурора не були підтверджені під час дослідження матеріалів кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 21.10.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки та на підставі ч. 3 ст. 49, ч. 5 ст. 75 КК України звільнити від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності. Посилається на те, що висновки суду є суперечливими та плутаними, не відповідають фактичним обставинам справи. Суд, констатуючи про порушення стороною обвинувачення вимог ст. 338, 341 КПК України не вказав, які саме грубі порушення настали при зміні обвинувального акту в суді. Зокрема, при затвердженні первинного обвинувального акта ОСОБА_14 обіймав посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Закарпатської області. Однак, у зв`язку із реорганізацією відділу посада прокурора ОСОБА_14 змінена, як прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР у м. Львові, а тому змінений обвинувальний акт від 06.06.2019 вже складено зі зміною посади прокурора, який здійснює публічне обвинувачення в суді цього ж провадження. Вважає, що як первинний обвинувальний акт так і змінений обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 був складений у відповідності до вимог законодавства України, а твердження суду про протилежне є надуманим та безпідставним. Окрім того, 06.06.2019 прокурором у зміненому обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України було визначено потерпілу особу ОСОБА_10 , якій завдано матеріальної шкоди в даному кримінальному правопорушенні та який є заявником у даному кримінальному провадженні. 07.06.2019 в ході судового розгляду прокурором надано суду змінений обвинувальний акт та вручено сторонам, а саме обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику. 30.09.2019 в ході чергового судового розгляду після зміни прокурором обвинувачення в суді судом встановлено та допитано в якості свідка ОСОБА_10 , однак, в новому обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 вже перебував у статусі потерпілого. Таким чином, суд повинен не тільки роз`яснити у судовому засіданні потерпілому та його

-6-

представникові права, передбачені статтями 49, 52, 521, 87, 871, 88, 267, 348, 384 КПК, а й забезпечити можливість їх реального здійснення. Однак, в ході судового розгляду, а не станом на день винесення рішення, як зазначено у вироку, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. У зв`язку з чим, стороною обвинувачення 19.06.2024 та 05.09.2024 подано клопотання про виклик в якості потерпілої ОСОБА_23 , якій вручити пам`ятку, роз`яснити права потерпілої та опитати як потерпілу в даному кримінальному провадженні, так як даній особі в даному кримінальному провадженні та згідно обвинувального акту завдано матеріальної шкоди. Однак, у задоволені клопотання судом було відмовлено, чим позбавлено участі даного учасника провадження щодо забезпечення своїх прав та інтересів. Також, судом встановлено, що при дослідженні матеріали НСРД жодними належними та допустимими доказами не доведено доказів вимагання, обману зі сторони ОСОБА_6 заявників. Навпаки, з бесід ОСОБА_10 з ОСОБА_6 протягом всієї розмови вбачається системна провокативна бесіда та спонукання до надання добровільно матеріальної вигоди ОСОБА_6 , системно натякаючи йому ( ОСОБА_6 ) будучи екіпірованим засобами негласного прослуховування на погодження отримання грошової винагороди, отримав відмову. Однак, в ході судового розгляду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що заяви про вчинення злочину писали вони особисто, а при дослідженні цих заяв в суді підтвердили достовірність їх особистого підпису. Зокрема, в ході досудового розслідування та в первинному допиту в суді щодо вимагання коштів ОСОБА_6 не заперечували, провокацій з їх сторони не було, з приводу неправомірних дій зі сторони полії щодо них не заявляли, а зміну показів щодо провокації у відношенні ОСОБА_6 заявили лише при повторному допиті в суді. Також, просить врахувати те, що ОСОБА_10 особисто звертався з написанням заяви в правоохоронні органи про вимагання коштів ОСОБА_6 , неодноразово зустрічався з останнім. Крім того, ОСОБА_6 не вправі був брати грошові кошти від ОСОБА_10 , так як в його посадові обов`язки не входить виготовлення цих документів (паспортів), отримані кошти отримав будучи посадовою особою, квитанції про сплату цих послуг відсутні, тобто виходить, що вказані кошти ОСОБА_6 шахрайським способом отримано від ОСОБА_10 . Також, про отримання цих коштів в ході допиту в судовому розгляді останній і не заперечував. Окрім іншого, в ході проведення НСРД працівниками правоохоронних органів у ОСОБА_6 було викрито та вилучені в останнього кошти, що підтверджується проведення цих процесуальних заходів, де чітко видно особу ОСОБА_6 та вилучені кошти в останнього. Також вважає безпідставним задоволення судом клопотання про долучення наданого стороною захисту аудіо диску з добровільними показаннями ОСОБА_10 , які ним було надано в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_24 та іншої невстановленої особи. Судом у порушення ст. 86 КПК України було безпідставно визнано вищевказаний доказ допустимим та використано при винесенні судового рішення. Крім того, всупереч висновків суду, ст. 338, 341 КПК України, не передбачено долучення нового реєстру до зміненого обвинувального акту. Також, нових доказів прокурором не наддавалось так як всі докази долучено в ході судового розгляду в первинному обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України і прокурором змінено лише кваліфікацію дій ОСОБА_6 , тоді як подію вчинення правопорушення залишено без змін. Також, судом безпідставно визнано недопустимими ряд доказів, зокрема, протокол про прийняття грошових коштів ОСОБА_10 від 29.07.2015 з підстав відсутності в ньому підпису особи, процесуальний статус якої також не вказано. З аналогічних підстав визнано недопустимими доказами і протокол проведення НСРД, протокол помічення та вручення грошових коштів від 29.07.2015, оскільки такі не містять конкретних прізвищ та ініціалів підписання такого протоколу, отже хто підписав вказаний протокол невідомо. Також, судом визнано недопустимим доказом протокол вручення технічних засобів від 29.07.2015 ОСОБА_10 , оскільки

-7-

слідчий не ідентифікував спеціальний технічний пристрій, не навів його родові ознаки а також, що даний протокол не містить підпису ОСОБА_10 про отримання такого пристрою, однак відсутність у відповідних протоколах відомостей, про які вказує сторона не зумовлює визнання результатів такої НСРД недопустимими доказами. Однак стороною обвинувачення надано суду та досліджено під час судового розгляду і інші письмові докази, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_6 у вчинення інкримінованого йому злочині: супровідний лист від 26.08.2015 № 6/2754 згідно якого розсекречені матеріали НСРД на правлені до прокуратури області, протокол від 30.07.2015 про результати НСРД аудіо-, відео контроль особи, які проводились стосовно ОСОБА_6 , на підставі ухвали апеляційного суду від 07.07.2015 № 01573т, де згідно протоколу зафіксовано зустріч ОСОБА_6 , ОСОБА_25 та ОСОБА_10 , яка мала місце 13.07.2015 о 12 год 32 хв у приміщенні Рахівської РДА та зустріч ОСОБА_6 з ОСОБА_10 в приміщенні Рахівської РДА 29.07.2015 о 09 год 36 хв, в ході якої ОСОБА_6 одержав кошти в розмірі 3000 грн, картку Mikro SD інв. № 461 із відеозаписами вказаних зустрічей, протокол огляду місця події від 29.07.2015 згідно якого у приміщенні кабінету № 4 сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА, за адресою м. Рахів, вул. Миру, 1 ОСОБА_6 добровільно видав працівникам ОВС кошти в сумі 3000 грн, картку з відеозаписом огляду місця події, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 30.07.2015 про надання дозволу на огляд місця події в приміщенні Рахівської РДА, протокол огляду місця події від 29.07.2015 згідно якого в приміщенні службового кабінету № 14 Рахівського РВ УМВС ОСОБА_10 добровільно повернув купюру 500 грн, яка попередньо йому була вручена згідно протоколу від 29.07.2015 та надав працівникам поліції свій паспорт та паспорт ОСОБА_11 за виготовлення якого ОСОБА_6 одержав від нього неправомірну вигоду. Також суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, не здійснив перевірку їх доказами і не дав їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та безпідставно виправдав ОСОБА_6 , що не відповідає об`єктивним обставинам справи. Так, суд у порушення вимог ст. 22 КПК України, відмовив у задоволенні клопотанні прокурора про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . В ході судового розгляду виникла потреба у допиті додаткових свідків, а саме ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , якими проводилось документування ОСОБА_6 , з приводу обставин такого виявлення, у зв`язку зі зміною показань ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_30 , а також за заявою ОСОБА_10 про неправомірні дії працівників поліції. Також, при складенні експертного висновку дійсно помилково зазначено номер однієї з купюр ЛВ 012540, замість наданої на дослідження ВБ 0124549. Докази винуватості ОСОБА_6 фактично всі були визнані судом як недопустимими доказами, однак, судом не було зазначено і інші докази досліджені в ході судового розгляду щодо винуватості ОСОБА_6 , а рішення суду грунтується лише на показах свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_31 та обвинуваченого ОСОБА_6 , а також лише частиною тих доказів, які на думку суду є неналежними та недопустимими, а інші виключені як доказ. Отже, за результатами судового розгляду судом зроблено передчасні висновки про те, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження зазначені в обвинувальному акті обставини об`єктивної сторони кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 . Таким чином, судом першої інстанції подані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинуваченого об`єктивно та з достатньою повнотою не досліджено, належної оцінки їм, в їх сукупності відповідно до вимог кримінального процесуального закону не надано. Такий вибірковий та формальний підхід до оцінки доказів без з`ясування всіх обставин кримінального провадження та без наведення належних, достатніх підстав для ухвалення виправдувального вироку, є істотними порушеннями вимог ст. 84-86, 94, 370, 374 КПК України, в тому числі в

-8-

частині обґрунтованості і вмотивованості судового рішення. За наведених обставин висновок суду про невинуватість та виправдання ОСОБА_6 є неправильним, зроблений виключно на показах обвинуваченого, без належної оцінки у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, які доводять винуватість вказаної особи, належним чином не вмотивований та не обґрунтований, є передчасним внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

У запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Посилається на те, що наведені в апеляційній скарзі доводи не відповідають дійсності з огляду на те, що суд першої інстанції дослідив та надав оцінку всім доказам, у тому числі й тим, на які прокурор вказує як на такі, що залишились поза увагою суду, та прийшов до вірного висновку про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не доводять його вину у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України кримінального правопорушення, оскільки жоден із доказів не підтверджує факту заволодіння ним грошовими коштами ОСОБА_32 шляхом обману. Вважає, що суд вірно надав оцінку ряду доказів сторони обвинувачення та вірно констатував, що належних і недопустимих доказів його винуватості у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні прокурор не надав і доводи прокурора не були підтверджені під час дослідження матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду скасувати з призначенням кримінального провадження до нового розгляду в суді першої інстанції, пояснення обвинуваченого та захисника на заперечення доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412 КПК України, тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-9-

Цим вимогам вирок суду щодо ОСОБА_6 не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа (п. 1); не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (п. 2); не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (п. 3).

За приписами до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

У вироку суд першої інстанції встановив, що в цьому кримінальному провадженні під час збирання доказів допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а показання допитаних свідків не узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами. Водночас, аналізуючи подію інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення в контексті наявності в його діянні ознак складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд констатував, що останній не висловлював прохання надати йому грошові кошти, а навпаки, ініціатива передачі грошей виходила від ОСОБА_10 . Однак далі, всупереч цьому, суд констатував, що свідок ОСОБА_10 передав грошові кошти на прохання ОСОБА_6 , проте не набув статусу потерпілого.

Підсумувавши, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується лише на припущеннях, тому його слід виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, однак в резолютивній частині вироку суд не зазначив конкретну норму закону, на підставі якої ухвалено виправдувальний вирок.

Також суд, виправдовуючи ОСОБА_6 зазначив, що 25.09.2015 прокурором був затверджений обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України. Однак, в ході судового розгляду прокурором 06.06.2019 у відношенні ОСОБА_6 змінено обвинувальний акт з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України. За таких обставин, як зазначив суд, прокурор вбачав ознаки складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, кваліфікуючою ознакою якого є заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що саме по собі за вимогами ст. 338, 341 КПК України прокурором проведено з грубими порушеннями.

Зокрема, первинний обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України, був затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_14 25.09.2015, а змінений обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 від 06.06.2019 вже складено як прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління ДБР у м. Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області - ОСОБА_14 , погодив змінений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні - заступник прокурора Закарпатської області.

Згідно ст. 341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня.

Таким чином, з вироку суду не зрозуміло твердження суду, які грубі порушення настали при зміні обвинувального акту в суді та як зміна посади прокурора ОСОБА_14 вплинула на законність затвердження обвинувального акту від 06.06.2019.

-10-

Також, судом зазначено, що у раніше пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України потерпілої сторони не було, однак, прокурор змінивши обвинувачення в суді під час судового розгляду, в супереч вимогам ст. 55 КПК України не визнав потерпілим у даному провадженні нікого, не роз`яснив права та обов`язки, не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а від учасників, письмової згоди про визнання потерпілим не поступало.

Вказані доводи суду є передчасними.

Так, у кримінально-правовому та кримінальному процесуальному змісті цього поняття потерпілий з`являється у разі заподіяння шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Необхідною і достатньою складовою підстави кримінальної відповідальності за шахрайство є усвідомлення суб`єктом кримінального правопорушення того факту, що предмет кримінального правопорушення є для нього чужим, що він заволодіває чужим майном за відсутності будь-якого дійсного чи уявного права на нього. Вказівка у ст. 190 КК України на вчинення шахрайства стосовно чужого майна, виходячи з органічного зв`язку між його об`єктивними ознаками, психічне ставлення до яких необхідно встановити за змістом цієї кримінально-правової норми, свідчить про те, що кримінальна відповідальність за шахрайство пов`язана, як правило, не зі встановленням ознак конкретної особи, власності якої заподіяно шкоду, а зі встановленням усвідомлення винним факту заволодіння майном, яке належить іншій особі (чужим для нього), з метою його безоплатного, безповоротного обернення на свою користь (чи третіх осіб) за відсутності законних підстав для того і збільшення внаслідок цього власних майнових фондів (чи третьої особи).

Усвідомлення винуватим, кому саме належить чуже для нього майно та на яких підставах, чи заволодіває він майном, ввівши в оману (обманувши) власника предмета кримінального правопорушення чи іншу особу, у фактичному володінні якої перебуває предмет кримінального правопорушення, не є обов`язковим для встановлення ознак шахрайства, якщо не йдеться про врахування матеріального становища конкретного потерпілого за ч. 1 ст. 190 КК України.

Зазначене узгоджується з постановами Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 712/48/15-к та від 14.09.2022 у справі № 419/703/16-к.

Як вбачається зі зміненого обвинувального акту щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України від 06.09.2019, у ньому наявні відомості про потерпілу особу - ОСОБА_10 , якій завдано матеріальної шкоди в даному кримінальному провадженні.

07.06.2019, в ході судового розгляду прокурором надано до суду змінений обвинувальний акт та вручено сторонам, а саме обвинуваченому ОСОБА_6 та його адвокату.

30.09.2019 в ході чергового судового розгляду після зміни прокурором обвинувачення в суді, судом встановлено та допитано в якості свідка ОСОБА_10 , при цьому в зміненому обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 вже перебував у статусі потерпілого.

Таким чином, суд повинен був не тільки роз`яснити у судовому засіданні потерпілому та його представникові права, передбачені статтями 49, 52, 521, 87, 871, 88, 267, 348, 384 КПК України, а й забезпечити можливість їх реального здійснення. Потерпілому, який одночасно є і цивільним позивачем, роз`яснюються також права останнього, передбачені статтями 50 і 268 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду, а не станом на день винесення рішення, як зазначено у вироку, встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановивши даний факт, судом безпідставно залишено без належної уваги клопотання сторони обвинувачення про виклик в якості потерпілої ОСОБА_23 , з метою її допиту як потерпілої в даному кримінальному провадженні, оскільки даній

-11-

особі в даному кримінальному провадженні та згідно обвинувального акту також завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», судам рекомендовано вживати всіх можливих заходів до забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні. У разі, коли потерпілий не з`явився за викликом, суд відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України вирішує питання про розгляд справи або його відкладення залежно від того, чи можливо за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини справи і захистити його права та законні інтереси. При цьому наголосив, що розгляд справи за відсутності потерпілого (законного представника) без виклику його в судове засідання є істотним порушенням процесуальних прав і може стати підставою для скасування вироку чи іншого судового рішення.

Також судом не дано належної оцінки доводам обвинувачення на предмет допустимості як доказу долученого стороною захисту аудіодиску зі зміненими показаннями ОСОБА_10 , даних ним в присутності захисника-адвоката ОСОБА_24 та іншої невстановленої особи, які здійснили його допит.

Зміст допустимості як властивості кримінально-процесуального доказу складається з чотирьох правил: 1) належного суб`єкта його отримання; 2) законності джерела відомостей; 3) використання для їх отримання лише предбаченої слідчої або судової дії; 4) проведення слідчої або судової дії з дотриманням встановленим законом вимог.

Фактичні дані повинні бути одержані з такого джерела відомостей, яке здатне встановлювати факт, який має значення для справи.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. У ст. 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Отже недотримання цього порядку є визначальним при вирішенні питання про недопустимість цього доказу.

Також в ході судового розгляду було досліджено й ряд інших письмових доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення: супровідний лист від 26.08.2015 № 6/2754 згідно якого розсекречені матеріали НСРД на правлені до прокуратури області, протокол від 30.07.2015 про результати НСРД аудіо-, відео контроль особи, які проводились стосовно ОСОБА_6 , на підставі ухвали апеляційного суду від 07.07.2015 № 01573т, де зафіксовано зустріч ОСОБА_6 , ОСОБА_25 та ОСОБА_10 , яка мала місце 13.07.2015 о 12 год 32 хв у приміщенні Рахівської РДА та зустріч ОСОБА_6 з ОСОБА_10 в приміщенні Рахівської РДА 29.07.2015 о 09 год 36 хв, в ході якої ОСОБА_6 одержав кошти в розмірі 3000 грн, картку Mikro SD інв. № 461 із відеозаписами вказаних зустрічей, протокол огляду місця події від 29.07.2015 згідно якого у приміщенні кабінету № 4 сектору надання адміністративних послуг Рахівської РДА, за адресою м. Рахів, вул. Миру, 1, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам ОВС кошти в сумі 3000 грн, картку з відеозаписом огляду місця події, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 30.07.2015 про надання дозволу на огляд місця події в приміщенні Рахівської РДА, протокол огляду місця події від 29.07.2015 згідно якого в приміщенні службового кабінету № 14 Рахівського РВ УМВС, ОСОБА_10 добровільно повернув купюру 500 грн, яка попередньо йому була вручена згідно протоколу від 29.07.2015 та надав працівникам поліції свій паспорт та паспорт ОСОБА_11 за виготовлення якого ОСОБА_6 одержав від нього неправомірну вигоду, однак у вироку ці докази не відображені та їм не дано жодної оцінки, не наведено мотивів, з яких суд відхиляє ці докази.

Окрім того, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 22 КПК України без належних підстав відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про допит в судовому

-12-

засіданні свідків, які допитувались під час проведення досудового розслідування, зокрема свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , не дивлячись на те, що клопотання було вмотивованим та направленим на об`єктивне встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження й підлягають доказуванню, що зумовлювалось, зокрема, частковою зміною показань свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_33 , а також за заявою ОСОБА_10 в частині неправомірних дій працівників поліції.

Отже, докази винуватості ОСОБА_6 , які були долучені в ході судового розгляду стороною обвинувачення, фактично всі були визнані судом недопустимими доказами, однак, судом не було зазначено про інші докази, досліджені в ході судового розгляду, а висновки суду ґрунтуються лише на змінених показах свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_31 та безпосередньо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Змагальність у кримінальному провадженні - це процесуальний режим, який є сукупністю організаційних та функціональних правових положень, що передбачає таку побудову процесу з`ясування обставин кримінального провадження та його вирішення, щоб сторони кримінального провадження та потерпілий могли скористатися достатньою сукупністю процесуальних засобів задля представлення, доказування своїх правових позицій, спростування інших правових позицій, а суд на підставі цього був спроможний законно та справедливо вирішити правовий спір по суті, максимально врахувавши та знайшовши при цьому оптимальний баланс між усіма приватними та суспільними інтересами.

Водночас, слід звернути увагу на ряд процесуальних порушень кримінального процесуального законодавства, допущених судом у ході здійснення судочинства у кримінальному провадженні, які істотно перешкоджають винесенню законного та обґрунтованого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Завданнями кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України, у тому числі, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожній особі гарантується право на справедливий суд.

Отже, за результатами судового розгляду судом зроблено передчасні висновки про те, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження зазначені в обвинувальному акті обставини об`єктивної сторони кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 .

Таким чином, судом першої інстанції подані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинуваченого об`єктивно та з достатньою повнотою не досліджено, належної оцінки їм, в їх сукупності відповідно до вимог кримінального процесуального закону не надано.

Такий вибірковий та формальний підхід до оцінки доказів без з`ясування всіх обставин кримінального провадження та без наведення належних, достатніх підстав для ухвалення виправдувального вироку, є істотними порушеннями вимог ст. 84-86, 94, 370, 374 КПК України, в тому числі в частині обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

-13-

З огляду на наведене вище, висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України, за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, визнається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтується на вказаних вище приписах кримінального процесуального закону.

Отже, судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які апеляційний суд не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. Приймаючи рішення про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про ухвалення нового вироку, з огляду на те, що вищевказана неповнота судового розгляду має бути усунута саме судом першої інстанції. Крім того, прокурор під час апеляційного розгляду в цій частині апеляційну скаргу не підтримав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Тому доводи апеляційної скарги, яку подав прокурор, про незаконність вироку у зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою та поверховістю при дослідженні фактичних обставин кримінального провадження, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, - визнаються частково обґрунтованими.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Тому, апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково,.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.10.2024 щодо ОСОБА_34 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді