Справа № 158/306/25
Провадження № 1-кп/0158/77/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000881 від 22.11.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Антонівка, Володимирецького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, вдівця, на утриманні одна малолітня дитина, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В

22.11.2024, приблизно о 20 годині 45 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_4 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, реалізовуючи свій протиправний умисел, наніс останньому декілька ударів руками у ділянку тулуба та голови та не менше трьох ударів ножем у ділянку задньої поверхні тулуба, чим спричинив наступні тілесні ушкодження: проникаюче ножове поранення грудної клітки по задній поверхні, в проекції 7-го правого ребра по лопатковій лінії з неповним пересіченням 8-го ребра, посттравматичним правобічним пневмогемотораксом, підплевральною навколораневою гематомою м`яких тканин, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; непроникаючі поранення грудної клітки зліва по задній поверхні в проекції 3-го лівого ребра по навколохребтовій лінії та в проекції 9-10 грудних хребців по хребтовій лінії, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; множинні поверхневі забійні садна, рани волосистої частини голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що причиною конфлікту стала прихильність жінки до обох чоловіків (обвинуваченого та потерпілого). У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати; врахувати, що реальна міра покарання буде надто суворою для нього, оскільки під час досудового розслідування він втратив дружину (померла), на утриманні залишилась десятирічна донька, яку він, як єдиний опікун (батько) повинен утримувати. Реальна міра покарання може суттєво вплинути не лише на його життя, але й на майбутнє доньки.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні, підтвердив обставини спричинення йому тяжких тілесних ОСОБА_7 . Вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просив не позбавляти останнього волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушенні за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину; особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, вдівець, на його утриманні перебуває малолітня дитина, за місцем проживання та проходження служби, характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, а також добровільне бажання відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому, яку останній поніс у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Враховано й позицію потерпілого, котрий будь-яких претензій до обвинуваченого не мав; прийняв публічне вибачення обвинуваченого.

До обставин, що пом`якшує покарання, суд відносить щире каяття, оскільки обвинувачений дійсно, відверто зробив висновок щодо скоєного ним протиправного діяння.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за можливе призначити обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності; потерпілого ОСОБА_8 , який не наполягав на суворій мірі покарання, просив не позбавляти ОСОБА_5 волі, обвинуваченого, який як в судових дебатах так і в останньому слові просив суд суворо його не карати, приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації та має на меті не лише кару, але й виправлення обвинуваченого, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання згідно санкції статті закону за якою він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2024 року в рамках даного кримінального провадження - скасувати.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту - скасувати.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту скасувати.

Зарахувати ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.11.2024 по 25.11.2024 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 у строк покарання зарахувати період його перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, починаючи з 26.11.2024 року по 21.01.2025 року включно, у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2024 року в рамках даного кримінального провадження - скасувати.

Речові докази: спортивні штани синього кольору із наявними на них слідами РБК, кросівки чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_4 , та передані на зберігання до камери схову речових доказів ТУ ДРБ у м. Львові - повернути останньому;

- ніж з чорною рукояткою, який поміщено у паперовий конверт жовтого кольору; ножиці звичайні поміщені у паперовий конверт жовтого кольору; ножиці манікюрні поміщені у паперовий конверт жовтого кольору; тканину білого кольору з візерунком у вигляді серця синього кольору із слідами РБК, скатертину із слідами РБК, штани синього кольору із плямами РБК, які належні ОСОБА_9 та передані на зберігання до камери схову речових доказів ТУ ДРБ у м. Львові - повернути останній;

- флісову кофту зеленого кольору із слідами РБК, яка належить ОСОБА_5 та, яку передано до камери зберігання речових доказів ТУ ДРБ м. Львові залишити останньому.

- змиви з правої та лівої руки ОСОБА_5 ; змиви з лівого коліна ОСОБА_5 ; вирізку тканини з ліжка із слідами РБК, які передано до камери зберігання речових доказів ТУ ДРБ м. Львові знищити.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1