Справа № 307/3044/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/74/25, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду від 03 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 03 лютого 2025 року, задоволено клопотання та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 . запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 березня 2025 року, з визначенням розміру застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 908400грн.

У разі внесення застави на ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному проваджені, за винятком їх участі в процесуальних діях; здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду. Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 на строк до 13 березня 2025 року.

З матеріалів клопотання слідує, що до Тячівського районного суду Закарпатської області звернувся старший слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 з клопотанням у кримінальному провадженні №0000620 від 26 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України .

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , за попередньою змовою, з невстановленою органом досудового розслідування групою осіб, під час дії воєнного стану, який введено в Україні указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (з подальшим продовженням Указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17 травня 2022 року, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, взяв участь у організації спроби незаконного перетину кордону України громадянами України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_2 , при наступних обставинах. Так, біля 20 години 25 липня 2024 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , отримавши вказівки в месенджері «Telegram» від невстановлених органом досудового розслідування осіб, приїхали на автомобілі марки «Dacia» державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою с-ще Тересва, вулиця Народна, буд. 172, Закарпатська область, де очікували на зустріч особи, яка мала організувати їх спробу незаконного перетину кордону, з корисливих мотивів, під час очікування до них підійшла особа жіночої статі, якій вони через відчинене вікно вищезгаданого автомобіля передали пакет з грошовими коштами в сумі 10500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 432705 гривень, в подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали вказівки в месенджері «Telegram» від невстановленої органом досудового розслідування особи слідувати на автомобілі за мотоциклом який повинен проїхати повз них, в цей час повз них проїхав мотоцикл, який показав їм прямувати за ним, що автомобіль марки «Dacia» державний номерний знак НОМЕР_2 і зробив та привіз їх до локації в АДРЕСА_3 , де їх очікував ОСОБА_5 , з трьома велосипедами та який близько 20 години 30 хвилин, наказав їм перекласти свої особисті речі до легкового автомобіля невстановленої органом досудового розслідування марки, та надав їм два велосипеди та ОСОБА_5 проінструктував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і сказав їм сідати на велосипеди та слідувати за ним до місця перетину Державного кордону України із країною Румунією через течію річки «Тиса», при цьому приїхавши поблизу 269 прикордонного знаку, що знаходиться на околиці с-ща Тересва, Тячівського району, ОСОБА_5 наказав їм залишити велосипеди та близько 20 години 45 хвилин цього ж дня, вказав напрямок руху до Державного кордону України та наказав їм туди прямувати, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і зробили, однак були затримані працівниками прикордонної служби, відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », НОМЕР_3 прикордонного загону при спробі незаконного перетину Державного кордону України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: допитами свідків, протоколами огляду місця події, огляду відеозапису, протоколами впізнання, слідчими експериментами, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_4 бригадного генерала ОСОБА_11 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем призваним за мобілізацією, на особливий період, курсантом навчальної роти підготовки фахівців тилового забезпечення військової частини НОМЕР_5 встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи солдатом військової частини НОМЕР_5 , самовільно залишив військову частину, від органу досудового розслідування переховується.

Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, у органу досудового розслідування наявні достатні докази вчинення ОСОБА_5 , інкримінованого йому злочину, за вчинення яких йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років. Необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, санкція за вчинення якого згідно ч.3 ст.332 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, таким чином, існують ризики того, що ОСОБА_5 , розуміючи усю тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його судом винним, може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, розуміючи, яке покарання йому загрожує, може незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на його користь, зможе ухилятися від органів досудового розслідування та суду. Вказані ризики наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, тому тримання під вартою підозрюваного буде виправданим та необхідним. Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки підозрюваного, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження.

Враховуючи викладене слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 , строком на 60 днів.

У судовому засіданні місцевого суду, прокурор ОСОБА_8 частково змінив раніше подане клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави строком на 40 днів, яке старший слідчий ОСОБА_7 підтримав.

В ухвалі слідчий суддя констатує, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Слідчий суддя врахував, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховано, що підозрюваний має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючий, раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться. Крім того, згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_12 № 1010/8132/8131 від 25 вересня 2024 року, ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_5 . При обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя врахував такі ризики: можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 підозрюється. Слідчим суддею, при визначенні розміру застави враховано дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , його вік, майновий та сімейний стан, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, з огляду на що, слідчий суддя прийшов до висновку, що в даному випадку має місце виключний випадок і застава в максимальному розмірі, передбаченому п. 2) ч. 5ст. 182 КПК України, не в повній мірі гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, а тому вважав доцільним та співмірним визначити підозрюваному заставу у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки на думку слідчого судді, саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду у частині визначення розміру застави, адвокат ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Вважає ухвалу у цій частині незаконною та необґрунтованою. Адвокат зазначає, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для його підзахисного та така застава визначена з порушенням норм КПК України. При її визначенні слідчий суддя не врахував майнового та сімейного стану підозрюваного, а саме: ОСОБА_5 офіційно не працює, проживає разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 , яка також ніде не працює, виховують спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Окрім цього, у ОСОБА_5 відсутні близькі родичі, які мають фінансову можливість внести відповідний розмір застави. Будь-якого рухомого чи нерухомого майна, яке б належало підзахисному на праві приватної власності у нього немає, а його матеріальне становище навіть теоретично не дозволяє внести заставу у такому розмірі. Крім того, апелянт вважає, що слідчий суддя при застосуванні п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України не врахував положення норм процесуального закону та дійшов невірного висновку про доцільність такого застосування. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою зменшити розмір застави для підозрюваного ОСОБА_5 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора. З огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційного провадження. Приймаючи рішення про розгляд справи за його відсутності, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що: орган обвинувачення належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та клопотання про бажання прокурора брати участь у розгляді апеляційної скарги, матеріали судового провадження не містять.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги та пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задоволити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що ухвала слідчого судді оскаржується тільки в частині визначення розміру застави, в іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому апеляційному перегляду у відповідності до положень ст. 404 КПК України не підлягає.

З матеріалів судового провадження слідує, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке згідно із ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Ухвалою слідчого судді також встановлено наявність доведених слідчим та прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 підозрюється, що стороною захисту не оспорюється.

Окрім цього, встановлено, що підозрюваний має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючий, раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться.

Частиною 3 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачені ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину, в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя, врахував положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість та обставини кримінального правопорушення, характер та спосіб його вчинення, негативні наслідки від кримінальних правопорушень, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та дані про особу підозрюваного, і дійшов належного висновку про визначення йому розміру застави, який, у разі його внесення, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 як підозрюваного у кримінальних провадженнях.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначений розмір застави, передбачений ст. 182 КПК України, а саме 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, із чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому, апеляційний суд, окрім наведеного вище, бере до уваги й те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, у тому числі і про майновий стан підозрюваного ОСОБА_5 , які б свідчили про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, що в свою чергу свідчить про те, що підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_5 апеляційним судом не встановлено. Також, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке може бути призначено за його вчинення, обставини його скоєння, наявні в матеріалах судового провадженні відомості про особу підозрюваного, кількість та ступінь передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - суд апеляційної інстанції вважає, що встановлений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави, а саме 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного у кримінальному провадженні.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_5 обґрунтовано визначено розмір застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., так як існують ризики невиконання ним своїх процесуальних обов`язків, а інший, менш суворий, запобіжний захід чи застава в меншому розмірі, не зможуть запобігти вищевказаним ризикам перешкоджати кримінальному провадженню.

На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду від 03 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 березня 2025 року, з визначенням розміру застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 908 400 грн.- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: