ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2879/24 Справа № 194/1519/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000338 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, та посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги, на строк 15 років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Вирішено питання щодо накладених арештів.

Як встановлено судом, 24 лютого 2022 року РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, наприкінці лютого 2022 року м. Щастя Щастинського району Луганської області, яке відноситься до Щастинської міської територіальної громади, захоплено збройними силами РФ спільно з незаконними збройними формуваннями так званої «ЛНР».

У квітні 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим) громадянин України ОСОБА_8 , усвідомлюючи російську агресію проти України, достовірно знаючи про незаконність дій співучасників збройних формувань так званої «ЛНР» та окупаційної адміністрації РФ на тимчасово окупованій території Луганської області, діючи з єдиним злочинним умислом з мотивів заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, з метою зміни меж території України та поширення на неї впливу РФ, перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, маючи умисел на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території в м. Щастя Щастинського району Луганської області, надав свою добровільну згоду на призначення його на посаду начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР».

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , у квітні 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим), перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Щастя Шастинського району Луганської області, приступив до виконання обов`язків начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» незаконно створеної окупаційною адміністрацією РФ та в умовах воєнного стану, під час війни, співпрацює з представниками органів окупаційної влади РФ, сприяє їм в незаконному захопленні державної влади та території України з метою подальшого становлення та легалізації на тимчасово окупованій території Луганської області так званої «ЛНР».

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Також судом приймається до уваги те, що загальновідомими обставинами є те, що 24 лютого 2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року (в редакції від 07 травня 2022 року, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до пункту 7 частини 1статті 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року», Щастинський район: 1) Нижньотеплівська сільська територіальна громада; 2)Новоайдарська селищна територіальна громада; 3) Станично-Луганська селищна територіальна громада; 4) Широківська селищна територіальна громада; 5)Щастинська міська територіальна громада, внесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22 грудня 2022 року.

Відповідно до вказаного наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22 грудня 2022 року, який є чинним станом на час ухвалення цього вироку, Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада (UA0020916); Щастинська міська територіальна громада (UA0075695), також віднесені до тимчасово окупованих територій України.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Новоайдарського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 111-1 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог сторона захисту посилається на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства України, зокрема, розгляд справи за відсутності обвинуваченого, який належним чином про дату, місце та час слухання справи не повідомлений, докази щодо його переховування на тимчасово окупованих територіях від суду в матеріалах справи відсутні, у міжнародних розшук ОСОБА_9 оголошений не був, а відтак розгляд справи за відсутності обвинуваченого є порушенням його права на захист.

Також, захисник посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження достатніх та належних доказів для доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений до суду апеляційної інстанції не з`явився, перебуває на тимчасово окупованій території, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений через газету Урядовий Кур`єр, в залі апеляційного суду присутній захисник обвинуваченого, який складав, підписував та подавав апеляційну скаргу в інтересах підзахисного, здійснює повне представництво інтересів останнього, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_8 .

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, серед яких зокрема:

- витяг з ЄРДР вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 5 ст. 111-1 КК України за №0000338 від 03 серпня 2022 року;

- повідомлення від 03 вересня 2022 року заступника начальника ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, згідно якого протиправна діяльність ОСОБА_8 полягає у тому, що останній у період воєнного стану та проведення заходів з відбиття збройної агресії підрозділів збройних сил РФ, перебуваючи на окупованій території Луганської області, погодився співпрацювати з представниками окупаційної влади РФ шляхом виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, на посаді т.зв. «начальника відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР». Докази протиправної діяльності вказаної особи містяться на сайті: https://t.me/SolovievLive/119340, а також підтверджуються показами свідків;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 серпня 2022 року та додаток до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого свідок на фото №1 впізнав ОСОБА_8 за формою обличчя, вирізу очей, формою носа, зачіскою, оскільки він знайомий з ним за обставинами 2018 року, коли він приймав участь в будівельних роботах на об`єкті Щастинської міської ради, де контроль за виконанням робіт здійснював ОСОБА_8 ;

- протокол огляду від 31 серпня 2022 року, за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до якого проведено огляд відео, яке опубліковане в Telegram-каналі " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 , за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 В ході огляду відео встановлено, що на ньому зображена особа, яка розповідає про початок відбудови зруйнованих будівель у місті Щастя за кошти РФ. Під час перегляду відео встановлено, що у період часу з 00 хв. 25 сек. по 00 хв. 31 сек. дає інформаційне інтерв`ю чоловік, який підписаний як /мовою оригіналу/ «Леонид Казак начальник отдела благоустройства администрации г. Счастье», на якому говорить про наступне: /мовою оригіналу/ «У нас есть еще те дома которые взяло на себя правительство Москвы. То есть росийская федерация помогает точно так же»». Під час огляду свідок ОСОБА_10 заявив, що в ході проведення слідчої дії, а само під час огляду вказаного вище відеозапису на 00 хв. 25 сек. він побачив раніше йому відомого ОСОБА_8 ;

- лист Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області від 18 серпня 2022 року, згідно якого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 червня 1997 року був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , Ленінським РВ УМВСУ в Луганській області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 26 липня 2017 року Новоайдарським відділом УДМС в Луганській області. Вказані обставини також підтверджуються листом Управління ДМС України в Кіровоградській області від 20 вересня 2022 року та обліковою карткою особи, заявою-анкетою №5840245 від 27 червня 2017 року;

- наказ №11-к від 31 березня 2022 року, згідно якого ОСОБА_8 звільнено з посади начальника відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Щастинської райдержадміністрації, головного архітектора району, за угодою сторін 31 березня 2022 року, на підставі його заяви;

- протокол огляду від 20 вересня 2022 року та додаток до нього, відповідно до якого проведено огляд інформації, яка розміщена на сайті за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_4 де виявлено публікацію з відеозаписом ІНФОРМАЦІЯ_5 яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_6 о 17 год. 30 хв. з назвою /мовою оригіналу/ «Восстановление Счастья в Донбассе», та відеозапис тривалістю 01 хв. 01 сек. за назвою /мовою оригіналу/ «Видео от Вооруженных Сил Новороссии (ВСН)». На скріншоті відеозапису зображено /мовою оригіналу/ «начальника отдела благоустройства администрации г. Счастье» - ОСОБА_11 . На вказаному відео, у часовому проміжку з 00 хвилини 24 секунд по 00 хвилини 32 секунд надає інтер?ю /мовою оригіналу/ «начальник отдела благоустройства администрации г. Счастье» - ОСОБА_8 ;

- протокол огляду від 25 березня 2024 року та додаток до нього, відповідно до якого оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням «https://главалнр.рф» під назвою /мовою оригіналу/ «Глава Луганской Народной Республики», зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики «Об утверждении Реестра должностей государственной гражданской службы Луганской Народной Республики», рестраційний номер 399/01/08/15 від 14 серпня 2015 року. Вивченням/мовою оригіналу/«Указа Главы Луганской Народной Республики "Oб утверждении Реестра должностей государственной гражданской службы Луганской Народной Республики» встановлено, що відповідно до розділу 12 зазначеного Указу встановлено перелік посад в територіальних органах виконавчих органів державної влади «луганської народної республіки», серед яких посада /мовою оригіналу/ «начальника отдела» відноситься до категорії посад «Керівники» та головної групи посад;

- протокол огляду від 25 березня 2024 року та додаток до нього, відповідно до якого оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням «https://главалнр.рф» під назвою /мовою оригіналу/ «Глава Луганской Народной Республики» зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики "Об образовании администраций городов и районов Луганской Народной Республики", реєстраційний номер УГ-125/22 від 03 березня 2022 року. Вивченням /мовою оригіналу/ «Указа Главы Луганской Народной Республики «Об образовании администраций городов и районов Луганской Народной Республики» встановлено, що відповідно до п. 2.6. зазначеного Указу існує /мовою оригіналу/ «Администрация города Луганска Луганской Народной Республики». Внизу документа мається напис /мовою оригіналу/ «Луганск «03» марта 2022 г. № УГ-125/22»;

- протокол огляду від 26 березня 2024 року та додатку до нього, відповідно до якого оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням «https://главалнр.рф» під назвою/мовою оригіналу/«Глава Луганской Народной Республики» зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики «О структуре исполнительных органов государственной власти Луганской Народной Республики (с изменениями)», рестраційний номер УГ-918/18 від 16 березня 2022 року. Вивченням /мовою оригіналу/ «Указу Главы Луганской Народной Республики «О структуре исполнительных органов государственной власти Луганской Народной Республики (с изменениями)» встановлено, що відповідно до п. 2.6 зазначеного Указу існує /мовою оригіналу/ «Администрация города Луганска Луганской Народной Республики»;

- протокол огляду від 02 квітня 2024 року та додаток до нього, згідно якого оглянуто інформацію, яка розміщена на Інтернет-сайті за посиланням «https://gorod-lugansk.com» під назвою /мовою оригіналу/ «Официальный сайт Муниципального образования городской округ Луганск Луганской народной республики», зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Положении об администрации» - інтернет адреса «https://gorod-lugansk.com/a-polozhenije.html». В змісті документу «polozhenie-2023.pdf» /мовою оригіналу/зазначено інформацію про/мовою оригіналу/«Положение об администрации города Луганска Луганской Народной Республики в новой редакции», рестраційний номер УГ-171/23 від 01 березня 2023 року. Під час перегляду вказаного документу отримано інформацію про правову основу діяльності та компетенції адміністрації міста Луганська т.зв. «ЛНР»;

- протокол огляду від 03 квітня 2024 року та додаток до нього, згідно якого оглянуто інформацію, яка розміщена на Інтернет-сайті за посиланням «https://gorod-lugansk.com» під назвою/мовою оригіналу/«Официальный сайт Муниципального образования городской округ Луганск Луганской народной республики», зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Управление по вопросам територии города Счастье Администрации города Луганска Луганской Народной Республики» - інтернет адреса «https://gorod-lugansk.com/upravlenie-po-voprosam-territorii-sel-nikolaevka-pionerskoe-lobachevo-burchak-mihaylovka-administrac.html». В змісті документу «265-schaste»/мовою оригіналу/зазначено інформацію про «Об утверждении Положения об управлении по вопросам территории города Счастье администрации города Луганска Луганской Народной Республики», реєстраційний номер №265 від 01 квітня 2022 року;

- а також, покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 у квітні 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Щастя Шастинського району Луганської області, приступив до виконання обов`язків начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» незаконно створеної окупаційною адміністрацією РФ та в умовах воєнного стану, під час війни, співпрацює з представниками органів окупаційної влади РФ, сприяє їм в незаконному захопленні державної влади та території України з метою подальшого становлення та легалізації на тимчасово окупованій території Луганської області так званої «ЛНР», тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, за ознаками добровільного зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора.

Водночас, захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та вважає, що матеріали кримінального провадження не містять вичерпних та достатніх доказів на підтвердження факту співпраці ОСОБА_8 з представниками органів окупаційної влади РФ та сприяння їм в незаконному захопленні державної влади та території України з метою подальшого становлення та легалізації на тимчасово окупованій території Луганської області так званої «ЛНР».

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги захисника, оцінює їх критично, як обрану лінію захисту з метою уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин, та вважає, що такі доводи захисника повністю спростовуються обсягом досліджених судом першої інстанції доказів та показами допитаних судом свідків.

За ч. 5 ст. 111-1 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окупаційна адміністрація РФ це сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами ст. ст. 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.

Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВС ККС від 31 січня 2024 року (справа №638/5446/22, провадження №51-4092км23), і у відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів є обов`язковою для врахування іншими судами при застосуванні аналогічних норм права.

Так, із показів допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_8 , залишившись на окупованій території, почав працювати на окупаційну владу, зокрема, зайняв посаду в адміністрації м. Щастя та очолив відділ благоустрою. Свідок зазначив, що обвинувачений добровільно зайняв вказану посаду. Також, свідок повідомив суду, що в телеграм каналі бачив відео, на якому ОСОБА_8 надає інтерв`ю, в якому він зазначив, що очолює відділ благоустрою в адміністрації м. Щастя, та, як керівник вказаного відділу, надає допомогу населенню.

Із такими показами свідка ОСОБА_10 повністю узгоджуються покази допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що 25 лютого 2022 року було окуповано м. Щастя. Обвинуваченого ОСОБА_8 свідок знає особисто. До окупації м. Щастя останній працював в Щастинській районній адміністрації та виконував обов`язки головного архітектора, але був звільнений. Після окупації міста, ОСОБА_8 пішов на співпрацю з окупаційною владою та зайняв посаду з благоустрою м. Щастя при окупаційній владі, на даний час продовжує працювати на цій посаді. Свідок зазначила, що ОСОБА_8 зневажливо ставиться до влади в Україні. Крім того, також, вказувала, що на телеграм каналі вона бачила, що ОСОБА_8 виступає та розповідає як займається ремонтом будівлі та бере участь у нарадах адміністрації.

В свою чергу, вищенаведені покази свідків в частині того, що обвинувачений дійсно зайняв керівну посаду у відділі благоустрою в адміністрації м. Щастя при окупаційній владі, повністю узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції протоколлом огляду від 20 вересня 2022 року та додатком до нього, згідно яких у інформації розміщеної на сайті за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено публікацію з відеозаписом ІНФОРМАЦІЯ_5 яка розміщена 03 серпня 2022 року о 17 год. 30 хв. з назвою /мовою оригіналу/ «Восстановление Счастья в Донбассе», та відеозапис тривалістю 01 хв. 01 сек. за назвою /мовою оригіналу/ «Видео от Вооруженных Сил Новороссии (ВСН)». На скріншоті відеозапису зображено /мовою оригіналу/ «начальника отдела благоустройства администрации г. Счастье» - ОСОБА_11 . На вказаному відео, у часовому проміжку з 00 хвилини 24 секунд по 00 хвилини 32 секунд надає інтер?ю/мовою оригіналу/«начальник отдела благоустройства администрации г. Счастье» - ОСОБА_8 .

Факт того, що зайнята обвинуваченим посада при окупаційній владі повязана із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що є обов`язковим для складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується дослідженим судом першої інстанції протоколом огляду від 25 березня 2024 року та додаток до нього, відповідно до якого оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням «https://главалнр.рф» під назвою /мовою оригіналу/ «Глава Луганской Народной Республики», зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики «Об утверждении Реестра должностей государственной гражданской службы Луганской Народной Республики», рестраційний номер 399/01/08/15 від 14 серпня 2015 року. Вивченням/мовою оригіналу/«Указа Главы Луганской Народной Республики "Oб утверждении Реестра должностей государственной гражданской службы Луганской Народной Республики» встановлено, що відповідно до розділу 12 зазначеного Указу встановлено перелік посад в територіальних органах виконавчих органів державної влади «луганської народної республіки», серед яких посада /мовою оригіналу/ «начальника отдела» відноситься до категорії посад «Керівники» та головної групи посад.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені досліджені судом першої інстанції письмові докази та отримані судом покази свідків в повній мірі доводять факт того, що ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Щастя Шастинського району Луганської області, надав свою добровільну згоду на призначення його на посаду начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» та приступив до виконання обов?язків начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» незаконно створеної окупаційною адміністрацією РФ, та відповідно на вказаній посаді виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, що спростовує доводи сторони захисту про відсутність достатніх доказів на підтвердження факту вчинення обвинуваченим інкримінованого йому тяжкого злочину.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 до повномасштабного військового вторгнення РФ та лнр на територію України до 31 березня 2022 року працював на посаді начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва Щастинської РДА, що не заперечувалось стороною захисту ані в ході судового провадження в суді першої інстанції, а ні в ході перегляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції, та після окупації території Щастинського району Луганської області пішов на співпрацю з окупаційними структурами РФ та лнр, зайнявши аналогічну посаду, з якої його до приходу окупаційної влади було звільнено, тобто, фактично добровільно погодився зайняти посаду, посадові та функціональні обов`язки якої обвинуваченому добре відомі. При цьому, погоджуючи на повернення до посади, яку він раніше обіймав, обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлював факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, а відтак і усвідомлював факт того, що буде співрацювати із ворогом країни на їх умовах задля досягнення їх цілей, що вказує на добровільність зайняття ним посади, враховуючи характер його дій, їх послідовність та тривалість.

А відтак, на думку колегії суддів, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_8 та відсутності складу даного кримінального правопорушення в діях обвинуваченого.

Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було розглянуто дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого, що призвело до порушення права останнього на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України,а тому відповідно підставою для скасування судового рішення, то колегія суддів відхиляє такі доводи захисника, виходячи з наступного.

Так, відповідно до матеріалів судового справи вбачається, що судовий розгляд у межах кримінального провадження №0000338 відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 111-1 КК України, здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 (in absentia).

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26 вересня 2002 року, відповідно до положень якої, якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, постановлених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Так, відповідно до матеріалів справи вбачається, що ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року розгляд кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2022 року за №0000338 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження (in absentia).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_8 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження. При цьому, стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування. Під час здійснення судового провадження судом першої інстанції також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Зокрема, з метою дотримання прав обвинуваченого на захист та доступу до правосуддя, обвинувачений ОСОБА_8 про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, судом першої інстанції вживались заходи щодо направлення судових повісток на номер телефону, яким користувався ОСОБА_8 , та який зазначений в матеріалах справи, що є додатковим заходом до основних способів інформування обвинуваченої, передбачених КПК.

Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом першої інстанції вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_8 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_8 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Тож, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося від обставин, які не залежали від суду.

При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим з її змістом. В залі судового засіданні в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції був присутній захисник обвинуваченого, який діяв та виступав на захист прав та інтересів обвинуваченого, який був забезпечений державою саме з метою дотримання гарантованого нормами КПК України права ОСОБА_8 на захист.

В свою чергу, відсутність обвинуваченого в ході судового провадження в суді першої інстанції колегія суддів розцінює як відмову ОСОБА_8 від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а також, як наміри обвинуваченого від ухилення від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів влади України на окупованій непідконтрольній державі на даний час території.

Таким чином, враховуючи вище наведене, а також, те що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив як обставини кримінального провадження, так і обрану лінію захисту, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду - не встановлені.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 111-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, в той самий строк з моменту фактичного отримання ним копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4