Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/96/25
У Х В А Л А

17 березня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (дистанційно),

потерпілого ОСОБА_8 (дистанційно),

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_16 та обвинуваченому ОСОБА_11 , та клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав письмові клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_16 та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинувачених вказаних запобіжних заходів, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні.

14.03.2025 захисником обвинуваченого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , в якому останній просить змінити застосований до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, або змінити умови перебування його підзахисного під домашнім арештом з цілодобової заборони залишати житло на заборону залишати таке у період часу з 22:00 год. до 07:00 год. наступного дня без застосування електронних засобів контролю, мотивуючи тим, що ОСОБА_11 довів належну процесуальну поведінку, не порушував умов перебування на домашньому арешті, крім того, просив врахувати особу обвинуваченого, який має тісні соціальні зв`язки, хворобливий стан здоров`я, погіршення за час перебування під вартою стану здоров`я, нагороджений подякою за допомогу під час бойових дій на території м. Чернігова, є членом благодійної організації, що в іншому кримінальному провадженні до нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в нічний час доби, який не був порушений ОСОБА_11 , а в подальшому такий взагалі не застосовувався, а застосування електронного засобу контролю є недоцільним через його ненадійність та часті збої обладнання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, а також просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що ризики не доведені, а тому просила змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_16 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_16 підтримав свого захисника, вказавши, що розмір застави завеликий для нього, просив його зменшити.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав захисника ОСОБА_6 , а також подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотань прокурора, підтримавши клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_12 відмовився висловлювати думку з приводу заявлених клопотань.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_15 підтримали сторону захисту.

Захисник ОСОБА_7 підтримав думку захисників, просив відмовити прокурору в задоволенні клопотань.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 поклались на розсуд суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 суд враховує дані відносно особи обвинуваченого, як то соціальні зв`язки, сімейний стан, відсутність даних щодо працевлаштування, вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, які на даний час ще не були допитані судом, з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Також, суд зазначає, що ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Тому, при застосуванні на даний час іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це клопоче сторона захисту, існує ризик того, що обвинувачений може намагатися встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на потерпілих та свідків, з метою зміни наданих показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності судимості за вчинення майнового злочину, суд приходить до висновку, що такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Суд враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд триває, свідки не були допитані судом, і здійснено допит лише одного потерпілого, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_16 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, склад сім`ї, категорію кримінального правопорушення, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобігання вказаним ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_16 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 15.05.2025 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеними прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, про які клопотала сторона захисту.

Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.

Тобто, доводи сторони захисту були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника стосовно зменшення розміру застави, суд зазначає наступне.

Так, 24.01.2025 при вирішенні питання про продовження строку дії застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було визначено розмір застави в розмірі 150 (ста п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_16 обов`язків, визначених КПК України. Саме такий розмір застави, на думку суду, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений ОСОБА_16 та/або заставодавець боялись би втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Зазначений розмір застави обвинуваченому ОСОБА_16 судом був визначений відповідно до приписів ч.4 ст. 182 КПК України із врахуванням тяжкості, характеру та обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, його матеріального та сімейного стану, наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Більш того, такий розмір судом було визначено не в максимально можливих межах, передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України (від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину.

При цьому, нових обставин, які не були враховані судом при визначені зазначеного розміру застави 24.01.2025, чи які виникли після цього та які дають підстави для зменшення розміру застави, даних, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, обвинувачений у своєму клопотанні не зазначив та не повідомила про такі і захисник в судовому засіданні. Більш того, вказане питання вже досліджувалось судом, та ухвалою від 25.02.2025 року стороні захисту було відмовлено у зменшенні розміру застави.

За таких обставин, будь-яких законних підстав для зменшення розміру застави суд на даний час не вбачає, а тому в задоволенні цього клопотання також необхідно відмовити.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_11 та враховуючи, що на даний час строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_11 закінчується 23 березня 2025 року, однак судовий розгляд кримінального провадження, на час вирішення клопотання прокурора, триває, суд вважає за доцільне його продовжити.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують його, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинуваченому оголошено підозру, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та які не зменшилися, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_11 . При цьому, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Так, ухвалою суду від 16.12.2024 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 відмовлено, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_4 задоволено, змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, заборонено обвинуваченому ОСОБА_11 цілодобово, за виключенням випадків надання медичної допомоги, залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 16 лютого 2025 року включно. Ухвалою суду від 24.01.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 23.03.2025 року.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд вважає доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не перестали існувати та не зменшились.

Зокрема, суд вважає обґрунтованим та таким, що продовжує існувати заявлений ризик, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, а отже обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, оскільки в цьому випадку наслідки і ризик втечі для нього можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура відбування покарання.

Також суд вважає, що є ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_11 може вчинити спробу впливу на свідків та потерпілих по кримінальному провадженню, щоб змусити їх змінити на свою користь показання задля уникнення в подальшому відповідальності. При цьому слід також прийняти до уваги той факт, що на теперішній час потерпілі та свідки по кримінальному провадженню ще не були допитані в судовому засіданні, а отже настання такого ризику є цілком імовірним.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має місце та не перестав існувати, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжим заходом, ОСОБА_11 може вчинити дії на створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження захисних версій сторони захисту.

Також, існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який підтверджується тим, що ОСОБА_11 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.

З огляду на викладене вище, враховуючи особу обвинуваченого, той факт, що в судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 , суд дійшов висновку про необхідність продовжити застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню згаданих ризиків та виконанню завдань кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України.

Зазначаючи підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 , захисник посилається на те, що ОСОБА_11 виконує покладені на нього обов`язки без порушень, виконував такі і під час розгляду іншого кримінального провадження, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, хворобливого стану здоров`я, який погіршився за час перебування того під вартою, наявністю подяки за допомогу під час бойових дій на території м. Чернігова, членства у благодійній організації, що в свою чергу істотно знижує заявлені раніше ризики і є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який особисте зобов`язання чи зміни умов перебування під домашнім арештом, зокрема часу з цілодобової заборони залишати житло на заборону залишати житло у нічний час доби без електронного засобу контролюю.

Доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу, на даному етапі зміна умов запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового провадження, в зв`язку з чим клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання чи зміну заборони ОСОБА_11 залишати житло цілодобово на певний період доби задоволенню не підлягає. Також суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, були визначені умови перебування під домашнім арештом, при цьому при зміні такого запобіжного заходу судом і були враховані всі обставини, на які наразі посилається захисник, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Суд не може прийняти до уваги доводи захисника ОСОБА_4 про те, що застосовування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є недоцільним, і до останнього необхідно застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, так як заявлені раніше прокурором ризики істотно знизились, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не перестали існувати і мають місце та більш м`які запобіжні заходи на даний час не здатні забезпечити нівелювання встановлених ризиків.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 17 травня 2025 року.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_11 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, до 17 травня 2025 року включно.

Інші умови перебування під домашнім арештом, визначені ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року залишити незмінними.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 15 травня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Розмір застави в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., визначений ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025, залишається незмінним.

В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_1