Провадження № 11-кп/824/3034/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000428 від 25.02.2024 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури на вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього, передбачених ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 24.02.2024 року приблизно о 23.00 год перебував на майданчику біля ресторану «Brugge», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Рогнідинська, 6/16, де перед цим відпочивав, коли в цей час до нього підійшов ОСОБА_10 з проханням надати цигарку, звернувшись при цьому до ОСОБА_7 , на думку останнього, образливим словом, після чого між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся конфлікт, у який втрутився батько ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , який очікував свого сина неподалік в автомобілі та, підійшовши ближче, намагався словесно заспокоїти ОСОБА_7 .

В ході вказаного конфлікту, що раптово виник з мотивів особистих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , реалізуючи який, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 наніс 3 цілеспрямовані удари кулаком руки у фронтальну частину голови потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_11 впав на заасфальтований майданчик з контактуванням потиличною ділянкою голови об тверду поверхню, однак швидко підвівся на ноги.

Далі, ОСОБА_7 , продовживши бійку, знову наблизився до потерпілого ОСОБА_11 та завдав один удар кулаком руки в ліву фронтальну частину голови, який обумовив втрату рівноваги останнього, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 , впав на заасфальтований майданчик із контактом тім`яно-потиличною ділянкою голови.

Вищевказаними насильницькими діями потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя (перелом кісток основи та склепіння черепа; внутрішньочерепні крововиливи множинної локалізації).

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на те, що всупереч ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції належним чином не врахував всі обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , дані про його особу та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, які в своїй сукупності вказують на незаконність застосування ст. 75 КК України та неможливість досягти мети покарання без реального його відбування, зокрема те, що він вчинив умисний тяжкий злочин, у вечірній час доби, у громадському місці, а також вид та локалізацію нанесених потерпілому ушкоджень та їх наслідки для здоров`я останнього. Вважає, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів щодо можливого виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та не врахував принцип індивідуалізації покарання. За таких обставин, просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 вказав, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки при його постановленні судом першої інстанції в повній мірі було враховані всі дані про особу обвинуваченого та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а тому підстави для його скасування в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність відсутні. Просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; потерпілої, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом положень ч. 1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він позитивно характеризувався на місцем навчання, має на утриманні батьків, які є особами з інвалідністю, має цивільну дружину, постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, працює, хоч і не офіційно, в силу ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування шкоди потерпілій, що підтверджується відповідними розписками, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнання ОСОБА_7 своєї вини у повному обсязі, його відношення до наслідків вчиненого та бажання бути суспільно-корисним в суспільстві, а також враховуючи позицію потерпілої, яка в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції просила не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки це не призведе до його виправлення, вказавши також, що він продовжує відшкодовувати заподіяну шкоду, а ситуація, що склалася є лише помилкою, приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені колегією суддів дані, які з позитивної сторони характеризують обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, усвідомлення протиправності своєї поведінки вказують на те, що обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Всі ці дані у сукупності приводять колегію суддів до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, положень ст. 75 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильності застосування статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4