ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/8260/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/637/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю потерпілої ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 11 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 21 07 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, 26 10 2018 року звільненого по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі строком на 5 (п`ять) років.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 27 07 2024 року, в денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що на підставі Указу Президента України від 24 02 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 02 2022 № 2102-IX (зі змінами), в Україні з 05-30 24 02 2022 введено воєнний стан, перебуваючи за місцем меншкання, а саме: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне заволодіння чужим майном з кімнати АДРЕСА_2 яка належить ОСОБА_7 взяв ключ від вище зазначеної кімнати який знаходився в комоді за його місцем мешкання на зберіганні.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 за допомогою ключа відімкнув вхідні двері кімнати 255 за вище зазначеною адресою, таким чином незаконно проник до житла ОСОБА_7 , де останній побачив майно потерпілої ОСОБА_7 , а саме: системний блок, масляний обігрівач Vitek, праску Tefal, пилосос Samsung, фотоапарат Nikon, колонки до комп`ютера Genius.

В свою чергу, ОСОБА_8 , реалізуючи свій об`єднаний єдиний кримінально протиправний намір направлений на таємне викрадення майна потерпілої та розуміючи, що все майно відразу викрасти не вдасться, з урахуванням кількості, об`єму та ваги, вирішив це зробити за декілька разів.

Так, ОСОБА_8 незаконно перебуваючи у кімнаті 255 за вказаною адресою діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 , а саме: системний блок в якому заходилась: відео карта GeForce GT 1030 Phoenix OC 2GB GDDR5 (64 bit), вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи 1900 гривень, масляний обігрівач Vitek моделі VT-1711 білого кольору вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи, 865 гривень 25 копійок. Та покинув місце скоєння злочину разом з викраденим майном, обернувши його на свою користь і розпорядився ним за своїм розсудом, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду.

Продовжуючи реалізацію свого єдиного кримінально протиправного наміру, направленого на таємне продовжуване викрадення майна та бажаючи доведення його до кінця, наступного дня, а саме 28 07 2024 року, в денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи ключі від вище зазначеної кімнати АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 незаконно проник до вказаної кімнати, з якої таємно викрав майно яке належить ОСОБА_7 а саме: праску Tefal моделі FV5718E0 вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи 854 гривні, пилосос Samsung моделі VCC/SC4140, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи 1225 гривень, фотоапарат Nikon Coolpix L110 Black серійний номер 60200476, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи 1029 гривень 67 копійок, колонки до комп`ютера Genius SP-HF180W Brown, вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи 131 гривень 52 копійки.

Після цього, ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 6005, 44 гривень.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, вказує про незаконність призначеного йому покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги за його відсутності не надавав.

Повідомлення ж про дату та час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_8 було направлено як рекомендованим так і звичайним листом на його особисту адресу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції була присутня мати обвинуваченого ОСОБА_9 , яка пояснила, що її син ОСОБА_8 говорив їй про свою обізнаність щодо відкриття провадження Харківським апеляційним судом за його апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 11 2024 року та призначення її розгляду на конкретну дату, оскільки ним було отримано поштову кореспонденцію від апеляційного суду.

Крім того, інформація щодо судового засідання по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_8 була розміщена на офіційному порталі «Судова влада», доступ до якого відкритий цілодобово.

З вищевикладеного, вбачається факт належного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_8 про дату та час розгляду його апеляційної скарги та явне нехтування останнім своїми процесуальними правами та обов`язками.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_8 щодо суворості призначеного йому покарання, то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, не працює, джерел доходів не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання є мінімальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 11 2024 року по справі щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4