УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року, якою задоволено подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» відносно засудженого ОСОБА_6 та звільнено останнього від покарання, призначеного йому на підставі вироків Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати. Відмовити в задоволенні подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)».

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задоволено. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від покарання, призначеного йому на підставі вироків Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням Закону про кримінальну відповідальність.

Вказує, що судом не надано правової оцінки та не досліджено вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року, яким дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, як продовжуване кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 вчинено два тотожних діяння, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром, без такої кваліфікуючої ознаки як повторність.

Пояснює, що сума, на яку заподіяні збитки в результаті крадіжки шляхом вчинення тотожних дій, має розраховуватися шляхом складання збитків, спричинених кожним з тотожних діянь (700 грн.+ 700 грн.= 1400 грн.), в той час як на момент вчинення злочину розмір шкоди не повинен перевищувати 1218 грн.

Вважає, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2024 стосовно ОСОБА_6 неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання начальника ДУ «Вознесенська ВК 72» в якому останній просить суд звільнити засудженого ОСОБА_6 , від подальшого відбування покарання у зв`язку із скасуванням кримінальної відповідальності за вчинене ним правопорушення, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задоволено. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від покарання, призначеного йому на підставі вироків Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Задовольняючи подання та звільняючи засудженого від призначеного йому покарання, суд посилаючись на вимоги Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року, дійшов до висновку, що вартість викраденого засудженим ОСОБА_6 , майна за епізодом за ч.1 ст.185 КК України в 2014 році становила менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже його дії не будуть утворювати складу злочину з огляду на вартість викраденого майна і оскільки законодавець декриміналізував діяння, за яке засуджений відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» підлягає задоволенню.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив ухвалу суду скасувати, вивчивши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Як вбачається з ухвали суду, начальник ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» звернувся до суду з поданням відносно засудженого ОСОБА_6 , якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироків Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2024р. та вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015р. у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», від 18.07.2024р. за №3886-IX відносно засудженого ОСОБА_6 в частині призначення покарання за ч.1 ст.185 КК України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задоволено. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від покарання, призначеного йому на підставі вироків Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно із ч.2 ст.74 КК України.

Задовольняючи подання та звільняючи засудженого від призначеного йому покарання, суд посилаючись на вимоги Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року, дійшов до висновку, що вартість викраденого засудженим ОСОБА_6 , майна за епізодом за ч.1 ст.185 КК України в 2014 році становила менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже його дії не будуть утворювати складу злочину з огляду на вартість викраденого майна і оскільки законодавець декриміналізував діяння, за яке засуджений відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» підлягає задоволенню.

Проте, колегія судді не погоджується з таким рішення суду, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015, згідно якого 09.09.2014, близько 03:20, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на здійснення крадіжки автомагнітол з автомобілів, якими він та ОСОБА_8 цього дня незаконно заволоділи та залишили в лісовому насадженні біля с. Червона Зірка, Баштанського району. Реалізовуючи свій умисел на вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_6 на велосипеді приїхав до лісового насадження, розташованого біля с. Червона Зірка Баштанського району Миколаївської області, де шляхом вільного доступу, з корисливою метою, таємно викрав із салону автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомагнітолу вартістю 700 грн., що належала ОСОБА_9 , а також таємно викрав із салону автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомагнітолу «FАVORIT F8030», вартісною 700 грн., яка належала ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілим особам матеріальну шкоду в розмірі вартості викраденого майна.

Апеляційним судом Миколаївської області у вироку від 02.02.2015р. дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано саме за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення майна на загальну суму 1400 грн, тобто як продовжуване кримінальне правопорушення, оскільки останнім вчинено два тотожних діяння, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром, без такої кваліфікуючої ознаки як повторність.

Колегія суддів вважає, що вчинене ОСОБА_6 кримінально каране діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України не підлягає декриміналізації, оскільки розмір шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, має розраховуватись шляхом складання заподіяних збитків, в результаті вчинення тотожних діянь. Сума, на яку заподіяні збитки в результаті крадіжки шляхом вчинення тотожних дій, має розраховуватися шляхом складання збитків, спричинених кожним з тотожних діянь (700 грн.+ 700 грн.= 1400 грн.), в той час як на момент вчинення злочину, а саме у 2014 році, розмір шкоди не повинен перевищувати 1218 грн.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції не мав повноважень звільняти ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироками Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, оскільки сума викраденого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, висновки суду першої інстанції про задоволення подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» стосовно засудженого ОСОБА_6 , щодо звільнення останнього від призначеного судом покарання за ч.1 ст.185 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведені обставини в задоволенні подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» про звільнення засудженого ОСОБА_6 , щодо від призначеного покарання за ч.1 ст.185 КК України, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_6 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного йому на підставі вироків Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2014 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді