ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/614/25 Справа № 212/2181/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в режимі відео конференції, апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_9 -

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 317 КК України.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначає про обґрунтованість пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання їх вчиненню шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

На вказане рішення захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_9 домашній арешт або альтернативний запобіжний захід у виді застави. Зазначає, що ризики вказані судом першої інстанції є необґрунтованими. В матеріалах справи відсутня обґрунтована підозра та вручена за відсутності захисників. Вказують, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, не судимий, характеризується за місцем мешкання позитивно.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_9 органами досудового слідства обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст.317 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Так, оцінюючи в сукупності обставини провадження та враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст.317 КК України, колегія суддів вважає, що наявна обґрунтованість підозри ОСОБА_10 в контексті її розуміння ЄСПЛ.

Наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується вагомістю наявних доказів вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.

Колегія суддів вважає, що заявлені слідчим ризики є підтвердженими, оскільки ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Фактично, подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення підозрюваного ОСОБА_9 з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час існують, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сторона захисту як на підставу звільнення ОСОБА_9 з під варти посилається на те що він має міцні соціальні зв`язки, на утриманні неповнолітня дитина, не судимий, характеризується за місцем мешкання позитивно.

Вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованого злочину, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні підозрюваним моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, втекти від слідства та суду чи здійснити вплив на свідків або вжити інших дій з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги захисників щодо необхідності визначення застави ОСОБА_9 є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Тобто, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченою ст. 255 КК України є дискреційним повноваженням суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_9 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_9 під вартою є не лише очікування суду, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ризики наведені у клопотанні прокурора та констатовані в ухвалі слідчого судді в достатній мірі обґрунтовані, а застосування відносно ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням застави є повністю виправданим.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Підстав для зміни запобіжного заходу не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 309, 404 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді