Справа № 355/379/24 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4192/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000359 від 05 лютого 2024 року за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури на вирок Баришівського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Баришівського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коржі Баришівського району Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; в силу ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки;

відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженого орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, 29.01.2024 року приблизно о 13 годині 00 хвилин у смт Баришівка на вул. Привокзальна № 3 Броварського району Київської області ОСОБА_7 , перебував в приміщенні залізничного вокзалу, де в нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна для власного збагачення. Відразу реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає повторно, таємно, викрав гаманець марки «GLORIA», який лежав на стільці в приміщенні вокзалу та належав потерпілій ОСОБА_8 , вартість якого відповідно до висновку експерта становить 150 гривень. В середині гаманця були грошові кошти в сумі 270 гривень. Після чого покинув приміщення вокзалу, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 420 гривень.

Крім цього, після огляду викраденого гаманця ОСОБА_7 виявив всередині банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 та «Монобанк» № НОМЕР_2 , а також паспорт громадянина України, студентський квиток на ім`я потерпілої ОСОБА_8 . Після чого, діючи таємно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, викрав вказані банківські картки, володільцем яких є ОСОБА_8 . Викрадені картки за функціональним призначенням є засобом доступу до банківських рахунків, є різновидом офіційного документу згідно з Законами України «Про інформацію», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банк та банківську діяльність», «Про електронні документи та електронний документообіг».

Отже, ОСОБА_7 в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з агресією російської федерації проти України здійснив крадіжку чужого майна, повторно та викрадення офіційного документу з корисливих мотивів.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор вказав на те, що суд першої інстанції належним чином не врахував даних про особу обвинуваченого, який засуджений вироком Баришівського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року за вчинення злочину проти власності, за який ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі та застосовано ст. 75 КК України, однак незважаючи на це, він продовжує вчиняти умисні майнові кримінальні правопорушення. Також звернув увагу на те, що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року, ОСОБА_7 звільнено від призначеного вищевказаним вироком покарання, однак кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком він вчинив 29.01.2024 року, тобто під час іспитового строку. Крім того, вказав, що в межах вказаного кримінального провадження судом визнано доведеним вчинення обвинуваченим одразу двох епізодів, що свідчить про суспільну небезпечність обвинуваченого та неможливість його виправлення та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства. Вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини не свідчить про його щире каяття, а підтверджує бажання уникнути справедливого покарання, а тому вказана обставина не може бути визнана такою, що пом`якшує покарання. На думку прокурора, неврахування вказаних обставин призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке є недостатнім для виправлення ОСОБА_7 , а отже є несправедливим через м`якість. Просив суд оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. В решті вирок залишити без змін.

В змінах до апеляційної скарги прокурор вказав, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України, яким фактично декриміналізовано крадіжки на суму меншу ніж 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку чужого майна на суму 420,00 грн., то з урахуванням ст. 5 КК України, є всі підстави для закриття кримінального провадження в цій частині. Просив оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, виключити посилання на необхідність застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України, а також змінити вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме вважати його засудженим до покарання у виді 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу зі змінами підтримав частково та просив кримінальне провадження в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 3 ст. 5 КК України також передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2025 року, який поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки посилює відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна (ст. 51 КУпАП), тобто фактично встановлює, що кримінальна відповідальність настає, якщо вартість майна становить 2 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому, вирішуючи питання про те, чи становить вартість майна 2 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян слід виходити з того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення особою відповідного діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 29.01.2024 року здійснив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 420 гривень, що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який на момент вчинення зазначеного діяння становив 3028 гривень.

Враховуючи, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 чужого майна була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України з 01 січня 2024 настає кримінальна відповідальність, а саме менше 3028 гривень, колегія суддів вважає, що на час апеляційного розгляду, з урахуванням ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України вчинене ОСОБА_7 29.01.2024 року діяння не є кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився та свою згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не надав, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 необхідно закрити на підставі пункту 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Разом з цим, враховуючи необхідність закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, а тому ОСОБА_7 слід вважати засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України. При цьому, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та його відношення до скоєного і його наслідків, саме покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі буде сприяти виправленню обвинуваченого та досягненню мети покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України та ч. 2 ст. 65 КК України. Також колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на думку колегії суддів, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даних про його особу. При цьому призначений ОСОБА_7 вид та розмір покарання за ч.1 ст. 357 КК України, а також застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України прокурором не оскаржується.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу зі змінами прокурора слід задовольнити частково, вирок Баришівського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, виключити з вироку посилання на застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України та призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, звільнивши останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а в решті вирок суду залишивши без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури зі змінами задовольнити частково.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Виключити з вироку посилання на застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України та призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки;

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Баришівського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4