Провадження №1-кп/5221563/25
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001331 від 5 жовтня 2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Федеративної Республіки Німеччина, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Республіки Молдова, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз 31 травня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за статтею 186 ч.2 КК України, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України,

учасники процесу:

прокурор - ОСОБА_5 ,

захисники - адвокат ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 ,

обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

перекладач ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі, встановленому у попередній ухвалі суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 мотивуючи його тим, що відносно ОСОБА_3 продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 5 КПК України, а саме, ОСОБА_3 може мати намір переховуватись від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою відмови від показів та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі, встановленому у попередній ухвалі суду, відносно ОСОБА_4 мотивуючи його тим, що відносно ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 5 КПК України. Так, ОСОБА_4 може мати намір переховуватись від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою відмови від показів та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 заперечив проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав захисника, вказав, що у нього був досвід перебування під домашнім арештом, він його не порушував.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання задоволення прокурора, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав захисника та просив зменшити йому розмір застави.

Суд, заслухавши думку учасників процесу вважає, що клопотання прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 331 ч.3 КПК України за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від суду; вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Що стосується ОСОБА_3 , то 7 листопада 2023 року Одеським апеляційним судом обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під та встановлено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

16 грудня 2024 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.02.2025 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави, як запобіжного заходу, у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що ризики щодо обвинувачених, які були обґрунтовані в минулих ухвалах суду, продовжують існувати й надалі.

Стосовно ОСОБА_3 , суд бере до уваги, що він обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого статтею 177 ч.1 п.1 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», суд зазначив, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Що стосується ризику, передбаченого статтею 177 ч. 1 п.3 КПК України, відносно ОСОБА_3 , то суд не вважає, що вказаний ризик продовжує існувати і вважає, що посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом залякування з метою відмови від показів, які свідчать про його причетність до вчинення злочину не є слушними.

Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_3 може продовжувати злочинну діяльність, що свідчить про те, що відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик передбачений статтею 177 ч.1 п.5 КПК України.

Суд звертає увагу та те, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченим кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на статтю 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей та інші.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, він не одружений, утриманців не має, не працевлаштований.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлені відносно ОСОБА_3 раніше ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, наразі не зменшилися та продовжують існувати з високим ступенем ймовірності.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставин, передбачених статтею 178 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Разом з тим, суд вважає, що менш суворі запобіжні заходи щодо обвинуваченого не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд не вважає слушними посилання адвоката на можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш альтернативний з огляду на тяжкість скоєного злочину та того, що у світлі інкримінованих обставин справи, суд не вважає вказані стороною захисту обставини настільки переконливими, що вони могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Враховуючи вищезазначене, на теперішній час підстави для скасування чи зміни обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Визначаючи розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України, суд керується положеннями статті 182 ч.4 КПК України та рішенням ЄСПЛ у справі «Мантурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року встановлено, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі». Таким чином, гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а явку обвинуваченого на судове засідання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України, буде визначення її у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Що стосується ОСОБА_4 , то судом встановлено, що 6 жовтня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні на строк та встановлено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

16 грудня 2024 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 лютого 20254 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави, як запобіжного заходу, у розмірі 65 (шістдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 196 820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень.

Так, ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого статтею 177 ч.1 п.1 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд не вважає слушним посилання прокурора на те, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом залякування.

Разом з тим, слід зазначити, що ОСОБА_4 зазначений злочин вчинено в період випробування. Так, 31.05.2023 року вироком Суворовського районного суду міста Одеси його засуджено за статтею 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Злочин обвинуваченим скоєно 5 жовтня 2023 року, тобто ОСОБА_4 було вчинено злочин, передбачений статтею 186 ч.4 КК України, в період випробування. Вказане свідчить про те, що існує ризик продовження чи повторення протиправної поведінки обвинуваченого.

З огляду на статтю 178 КПК України, враховуючи обставини, що беруться до уваги при продовженні запобіжного заходу, суд бере до уваги й той факт, що ОСОБА_4 не має сталих соціальних зв`язків, він не одружений, утриманців не має офіційно не працевлаштований.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що раніше встановлені відносно ОСОБА_4 ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 статті 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, наразі не зменшилися та продовжують існувати з високим ступенем ймовірності.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставин, передбачених статтею 178 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 судом не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Враховуючи вищезазначене, на теперішній час підстави для скасування чи зміни обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

Суд не вважає слушними посилання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника на можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою з огляду на тяжкість скоєного злочину. При цьому, суд не вважає вказані стороною захисту доводи настільки переконливими, що вони могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Визначаючи розмір застави, суд вважає, що достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, буде визначення її у розмірі 65 (шістдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 196 820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнім від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

При цьому суд вважає, що продовження даного запобіжного заходу обвинуваченим не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

На підставі викладеного та керуючись статтями 176-177, 181, 314-315 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 9 квітня 2025 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинуваченого справа № 522/24613/23, провадження по справі № 1-кп/522/1563/25.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати до суду за кожною вимогою;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків після внесення застави, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід. Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 9 квітня 2025 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 65 (шістдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 196 820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинуваченого справа №522/24613/23, провадження по справі №1-кп/522/1563/25.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати до суду за кожною вимогою;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків після внесення застави, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід. Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі Апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1