Справа №949/805/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 04 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , непрацюючої, неодруженої, із середньою-спеціальною освітою, раніше несудимої, громадянки України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

У Дубровицькому районному суді Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 16 січня 2024 року у вечірню пору доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, вона, перебуваючи в житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_5 пішла з її будинку та залишила свій мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 10А", таємно викрала належний останній вищевказаний мобільний телефон, який знаходився біля ліжка на кухні, в результаті чого заподіяла ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 2350 гривень.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно неї на підставі пункту 4-1 частини 1статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність за вчинене нею діяння.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання ОСОБА_4 та закриття кримінального провадження на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність за вчинене ОСОБА_4 діяння.

Потерпіла ОСОБА_5 судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій до обвинуваченої не має.

Суд, заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить таких висновків.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 вчинила 16 січня 2024 року, а своїми діями заподіяла матеріальну шкоду потерпілому особі в розмірі 2350 грн.

Згідно статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік", прожитковий мінімум для працездатної особи на 01 січня 2024 року складає 3028 гривень. Отже 50 відсотків від його розміру становили 1514 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 Кримінального кодексу України, становив 3028 грн. (1514*2=3028), що не перевищувало двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, має місце декриміналізація діянь, а на засуджену розповсюджується дія Закону України №3886-1X від 18 липня 2024 року, тому, вказані протиправні дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати у відповідності до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з статтею 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 3 Кримінального кодексу України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 Кримінального кодексу України).

Частиною 1 статті 5 Кримінального кодексу України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кримінального кодексу України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 Кримінального кодексу України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За такого, оскільки Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється, відповідно до положень статті 5 Кримінального кодексу України, а також статей 8 та 58 Конституції України, як норм прямої дії, на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №0306/7567/12, згідно з якими "за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 Кримінального кодексу, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у ККУ раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності".

Також згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 567/507/23, "після набрання чинності Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку з цим, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян".

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21, вбачається, що "Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким унесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні статті 5 Кримінального кодексу України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію у часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пунку 5 підрозділу 1 розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння".

Таким чином, внесені Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, а тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За приписами пункту 4-1 частини 1 статті 284 ККодексу України про адміністративні правопорушення, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна становила 2350 грн., тобто є нижчою від суми 3028 грн, з якої, відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового Кодексу України наставала б кримінальна відповідальність та з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України та статтею 5 КК України принцип зворотної дії в часі, суд прийшов до висновку, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 слід задоволити, а кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Заподіяна кримінальним правопорушенням майнова шкода відшкодована.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченої не обиралися.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно висновку Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зробленого в постанові від 1 лютого 2024 року у справі №930/497/23, закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

Таким чином, відповідно до вимог статті 124 Кримінального процеуального кодексу України, із обвинуваченої на користь держави, слід стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 757,28 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 284, 372, 479-2 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України - задоволити.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 04 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів під час досудового розслідування на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/118-24/2843-ТВ від 15 березня 2024 року в розмірі 757,28 грн. (сімсот п`ятдесят сім гривень 28 коп.).

Речові докази: мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 10А", сім-карту мобільного оператор ПрАТ "Київстар", сім-карту мобільного оператора ПрАТ "ВФ Україна" - повернути власнику ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1