Справа № 332/4453/23
Провадження № 1-в/191/52/25
У Х В А Л А

іменем України

30 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали долучені до клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями частини 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми основного Закону України також знайшли своє відображення в частині 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що , якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими відповідно до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливим для обвинувачення.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання розрахований з моменту затримання з 21.06.2023 року. Зарахувати строк перебування під вартою в строк відбування покарання в силу ст. 72 КК України з розрахунку один день перебування під вартою за 1 день позбавлення волі .Вирок набрав чинності 23.09.2023 року.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України ОСОБА_4 вчинив за епізодами:

18.05.2023 року із заподіянням потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 900грн.;

26.05.2023 року із заподіянням потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 950грн.;

30.05.2023 року із заподіянням потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 1000грн.;

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50% від його розміру становить 1342 грн.

Таким чином, за змістом положень Податкового Кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України становив 2684грн. (1342грн. х 2). Таким чином, ураховуючи, що вартість майна, яким незаконно заволодів ОСОБА_4 за епізодами ч.2 ст. 190 КК України була меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, суд вважає, що у зв`язку з усуненням караності такого діяння, засуджений підлягає звільненню від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року за ч. 2 ст. 190 КК України, що як наслідок унеможливлює застосування частини 1 ст.70 КК України за вказаним вироком.

Таким чином, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, без застосування ч.1 ст. 70 КК України. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 з 21.06.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» задовольнити частково.

Привести вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року за ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, без застосування ч.1 ст. 70 КК України. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 з 21.06.2023 року. Зарахувати строк перебування під вартою в строк відбування покарання в силу ст. 72 КК України з розрахунку один день перебування під вартою за 1 день позбавлення волі .

Копію ухвали направити в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)», засудженому, прокурору Синельниківської окружної прокуратури для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення.

Суддя ОСОБА_1