ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№619/1223/21 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/156/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.382 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченої ОСОБА_8 ,

-цивільного позивача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, цивільного позивача ОСОБА_9 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 березня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Свинець Тимського району Курської області, громадянку України, із середньою освітою, вдову, пенсіонерку, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,-

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Органом досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачувалась в умисному невиконанні судового рішення, що набрало законної сили.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року (справа № 619/1488/18, провадження № 22-з/818/193/19), яке набрало законної сили 18.04.2019, зобов`язано ОСОБА_8 перенести місце розташування присадибної вигрібної ями по АДРЕСА_2 та обладнати її відповідно до вимог чинного санітарного законодавства п. 7.10 ДСан Пін № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», п. 2.21 та п. 2.22 наказу МОЗ України № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених пунктів».

Водночас, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про проголошення постанови Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року (справа № 619/1488/18, провадження № 22- з/818/193/19), яке набрало законної сили 18.04.2019, у добровільному порядку вимоги суду не виконала, у зв`язку з чим, 07 травня 2019 року Дергачівським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист.

На підставі вказаного виконавчого листа, 21 травня 2019 року старшим державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Міжрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_10 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59108044.

28 травня 2019 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_8 було направлено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому знаходилась копія постанови про відкриття виконавчого провадження, яке отримано ОСОБА_8 08 червня 2019 року.

03 червня 2019 року державним виконавцем був складений Акт про те, що боржником вимоги виконавчого документа не виконано, доступ до подвір`я був відсутній, при цьому боржник ОСОБА_8 була повідомлена належним чином.

На підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 24 червня 2019 року за невиконання вимог виконавчого документа на боржника ОСОБА_8 накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

08 липня 2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_10 повторно був складений Акт про те, що боржником вимоги виконавчого документа не виконано, боржник під час проведення виконавчих дій був відсутній.

Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_10 від 15.07.2019 за невиконання вимоги виконавчого документа на ОСОБА_8 у виконавчому провадженні № 59108044 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В подальшому, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність невиконаної постанови Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року (справа № 619/1488/18, провадження № 22-з/818/193/19), яке перебуває на примусовому виконанні, діючи умисно, маючи реальну можливість її виконати, вказану постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року (справа №619/1488/18, провадження № 22-з/818/193/19), не виконала.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_8 послався у вироку на те, що надані стороною обвинувачення докази, в тому числі жоден зі свідків обвинувачення, зокрема і державний виконавець ОСОБА_10 , не підтверджують факт умисного невиконання ОСОБА_8 судового рішення та не доводять наявності у останньої інкримінованого органом досудового розслідування прямого умислу в невиконанні судового рішення так і наявність суб`єктивної сторони цього злочину, як то відмови виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, вважаючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 незаконним, просить скасувати його у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зауважив, що суд, зазначаючи підстави для виправдання, виклав пояснення захисника обвинуваченої, не надавши їм жодної оцінки, поклавши їх в основу виправдувального вироку. Указав, що:

-факт належного повідомлення виконавчою службою обвинуваченої ОСОБА_8 про виконавчі дії, вже встановлювався апеляційним судом, який своєю постановою від 26 листопада 2019 року скасував ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області, винесену суддею ОСОБА_1 встановивши, що дії державного виконавця відповідали вимогам ЗУ про «Про виконавче провадження»; в матеріалах справи містяться достатні докази про невиконання ОСОБА_8 вимог виконавчого документу, за що відповідно до вимог чинного законодавства виконавчою службою правомірно були накладені штрафи. Крім того, апеляційним судом було зазначено, що посилання боржника на те, що їй не було відомо про відкриття виконавчого провадження, тому вона не знала про хід виконавчих дій, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Окрім того, жодних посилань про те, що боржник ОСОБА_8 за адресою: вул.Пушкінська, 40 смт Мала Данилівка ОСОБА_11 не проживала, що покладено судом в основу виправдувального вироку, у скарзі представник не зазначав;

-суд в підставах виправдувального вироку зазначив, що державний виконавець не була зацікавлена у реальному виконанні рішення суду, а проведення виконавчих дій заздалегідь було підготовкою для кримінального провадження, фактично державний виконавець ухилилася від виконання рішення суду. Суд не зазначав з яких саме підстав можна вважати, що дії державного виконавця були заздалегідь підготовкою для кримінального провадження, але вказує дані пояснення захисника в підставах виправдувального вироку;

-жодної слідчої чи процесуальної дії слідчим ОСОБА_12 у кримінальному провадженні проведено не було. Акт державного виконавця від 03.06.2023 під час якого ними залучалися поняті ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , складався ще до початку порушення кримінального провадження. У чому була зацікавленість працівників поліції суд не зазначає, але поклав це в підстави виправдувального вироку;

-ні під час досудового розслідування ні під час судового розгляду ні захисник ні обвинувачена не зазначали, що підпис в повідомленні від 03.06.2019 належить не їй. Це було лише висунуте в ході судових дебатів міркування захисника, яке суд поклав як одну із підстав виправдувального вироку, зазначивши: «про те підпис, щодо отримання поштового повідомлення до адресата ОСОБА_11 та ОСОБА_14 однаковий», не надаючи жодних обґрунтувань цьому. Крім того, в матеріалах кримінального провадження знаходиться протокол допиту обвинуваченої в якому стоять такі ж підписи обвинуваченої. Як і на поштовому повідомленні ОСОБА_8 від 03.06.2019;

-судом були прийняті до уваги як докази лише протоколи тимчасових доступів до речей та документів, протоколи оглядів місця події та ухвала суду про продовження строків досудового розслідування. Інші докази суд не прийняв до уваги, як докази винуватості, не надавши їм жодної оцінки, не обґрунтувавши їх. Вважає, що вина ОСОБА_8 повністю підтвердилась вході судового розгляду наявними у справі доказами;

-захисником обвинуваченої було подано до суду клопотання, до якого додано ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 22.12.2023, згідно якої вона просить встановити спосіб та порядок виконання постанови Харківського апеляційного суду від 18.04.2019 у справі 619/1488/18, отже цим, на думку прокурора, підтверджує факт невиконання дотепер ОСОБА_8 судового рішення про перенесення вигрібної ями;

-протиправними діями ОСОБА_8 порушуються конституційні права її сусідки цивільного позивача ОСОБА_9 , у якої через неправильно збудовану вигрібну яму руйнується будинок та є непридатною вода для споживання;

-сторона захисту намагається будь-яким способом уникнути кримінальної відповідальності, та виконання законного судового рішення, своєю поведінкою обвинувачена показує, що законні рішення суду можна не виконувати, та за це нічого не буде. Цивільний позивач більше 5 років намагається досягнути справедливості та відновити свої законні права.

Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу, у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_9 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Указала, що жодний документ, наданий до суду обвинуваченою ОСОБА_8 не є достовірним та не відповідає дійсності, а саме:

-висновок від 12.02.2021, у зв`язку з тим, що у 2015 році старший син ОСОБА_8 ОСОБА_15 самовільно побудував вигрібну яму з червоної цегли, не дотримуючись правил санітарного та будівельного законодавства;

-згідно відповіді Головного Управління Держпродспожив служби наданий ОСОБА_8 технічний звіт стосовно «септика» зроблений без врахування документів чинного санітарного законодавства, а також не містить будь-яких відомостей стосовно відстаней від вигрібної ями ОСОБА_8 до стін сусіднього житлового будинку та свердловини питного водопостачання ОСОБА_16 , тобто висновок стосовно того, що септик «расположен от дома здания в соответствии с санитарными нормами» є безпідставним;

-згідно будівельного паспорта, відстань запроектована та становить 11, 08 метра, а фактично, як слідує з протоколу огляду місцевості від 05.11.2020, відстань від вигрібної ями ОСОБА_8 до будинку ОСОБА_16 становить 4, 5 метра, що є грубим порушенням санітарних та будівельних норм законодавства.

Зауважила, що вона є одинокою пенсіонеркою похилого віку 70 років, у якої на даний час також невелика пенсія та немає можливості побудувати нову колонку, на відміну від обвинуваченої, яка має трьох синів, які мали можливість на протязі всіх цих років перенести вигрібну яму. Просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, цивільний позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 грошову суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, а також зобов`язати виконати рішення суду про перенесення місця розташування вигрібної ями та обладнати її відповідно до чинного санітарного законодавства.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування цих вимог зазначив, що після скасування апеляційним судом ухвали судді ОСОБА_1 , постановленої у порядку цивільного судочинства щодо ОСОБА_8 , суддя ОСОБА_1 не мав права брати участь у кримінальної провадженні стосовно цієї ж особи, оскільки це ставило під сумнів його неупередженість.

Цивільний позивач ОСОБА_9 підтримала свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу прокурора і просила їх задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора, цивільного позивача та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, цивільного позивача, думку обвинуваченої, захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення, до якого згідно ч.1 ст.369 цього ж КПК відноситься вирок, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому, згідно ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Згідно вимог, передбачених п.1 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, чи недоведеність наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Крім того, у мотивувальній частині вироку, відповідно до цієї норми закону, повинно бути зазначено ставлення обвинуваченого до пред`явленого обвинувачення і наведена оцінка доказів, на які обвинувачений посилався у своїх показаннях на свій захист під час допиту у судовому засіданні.

Допит обвинуваченого, згідно ч.4 ст.349 КПК України, є обов`язковим, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.

Цих вимог закону судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Зі змісту вироку суду першої інстанції слідує, що в ньому не наведено показання обвинуваченої ОСОБА_8 стосовно висунутого їй обвинувачення. Суд не зазначив, чи надавала обвинувачена покази, чи скористалася правом відмовитися від їх надання. Відсутність аналізу таких показів, якщо вони були надані, або фіксації факту їх ненадання не відповідає вимогам ст.374 КПК України. Це створює недоліки у викладенні мотивувальної частини вироку, оскільки повнота аналізу обставин, встановлених у судовому засіданні, безпосередньо впливає на обґрунтованість судового рішення.

Так само, у порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України, суд першої інстанції обмежився лише переказом у вироку позиції адвоката щодо неналежності та недопустимості доказів, не надавши їм власної оцінки. Це позбавляє суд апеляційної інстанції можливості встановити, чи були ці докази належним чином враховані судом у повному обсязі, і чи дійшов суд першої інстанції обґрунтованого висновку про виправдання обвинуваченої.

Крім того, у порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення. У вироку суд зазначив, що «письмові докази, які прокурор надала суду і які були досліджені, лише підтверджують наявність судового рішення, яке набрало законної сили, та примусове його виконання державним виконавцем, що само по собі не стверджує про наявність складу інкримінованого правопорушення». Однак суд не здійснив детального аналізу цих доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Крім того, у вироку зазначено, що «інша частина документів, наданих стороною обвинувачення, не підтверджують і не спростовують об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення». Проте суд не конкретизував, які саме документи були ним проаналізовані, та не розкрив мотивів, з яких вони не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Відсутність належного аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення, не відповідає вимогам всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, що є обов`язковою умовою для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_8 , зазначив, що сторона обвинувачення не довела наявності прямого умислу у її діях, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення. Зокрема прокурором не були спростовані доводи сторони захисту про відсутність доказів того, що ОСОБА_8 була повідомлена про проведення виконавчих дій і умисно ухилилася чи перешкоджала вчиненню виконавчих дій та мала можливість виконати рішення суду, і умисно його не виконала.

Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою такі докази та обставини:

-Постанова Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, якою ОСОБА_8 зобов`язано перенести місце розташування присадибної вигрібної ями, набрала законної сили. Факт ознайомлення ОСОБА_8 із цим судовим рішенням є достовірно підтвердженим;

- копія рекомендованого повідомлення про вручення ОСОБА_8 поштового відправлення, в якому знаходилась копія постанови про відкриття виконавчого провадження. Це повідомлення було отримане ОСОБА_8 08.06.2019, що підтверджується її власним підписом;

-представником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_17 було оскаржено дві постанови державної виконавчої служби від 24.06.2019 та 15.07.2019 у виконавчому провадженні №59108044, якими на ОСОБА_8 були накладені штрафи у розмірі 5100 грн. та 3400 грн. за невиконання вимог виконавчого документу. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12.09.2019 ці постанови були скасовані;

-постановою Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 12.09.2019 скасовано, що свідчить про визнання правомірності дій державного виконавця та наявність підстав для накладення штрафів на ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, зазначені обставини, зокрема - наявність підтвердження отримання ОСОБА_8 постанови про відкриття виконавчого провадження, оскарження представником ОСОБА_8 дій державного виконавця, а також скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції від 12.09.2019, якою було задоволено скаргу представника ОСОБА_8 на дії виконавчої служби, - свідчать про те, що ОСОБА_8 була обізнана про існування зобов`язання, накладеного судом, і мала можливість його виконати.

Посилання суду першої інстанції на невжиття державним виконавцем окремих дій, зокрема звернення до суду за роз`ясненням судового рішення чи за дозволом на примусове проникнення до житла, не спростовує обставин, що підтверджують ухилення ОСОБА_8 від виконання судового рішення. Такі дії є засобами забезпечення примусового виконання і не є обов`язковими у всіх випадках. Відсутність їх вчинення не впливає на юридичну оцінку поведінки боржника, якщо доведено його умисел на невиконання судового рішення.

З огляду на наведене, висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та його рішення про виправдування ОСОБА_8 є передчасними, оскільки зроблені без урахування усіх фактичних обставин справи щодо умисного ухилення ОСОБА_8 від виконання судового рішення.

Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, участь судді у кримінальному провадженні не допускається за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно приписам ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з «Бангалорських принципів поведінки суддів», об`єктивність судді є обов`язковою умовою належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до положень п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів», суддя заявляє самовідвід навіть в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як вірно зауважив прокурор, під головуванням судді ОСОБА_1 у порядку цивільного судочинства розглянуто справу, пов`язану з діями ОСОБА_8 щодо виконання вищевказаного судового рішення.

Зокрема, ним розглянуто скаргу на дії державного виконавця, за результатами якої постановив ухвалу від 12.09.2019, якою були скасовані постанови державного виконавця про накладення штрафів на ОСОБА_8 за невиконання вимог виконавчого документу, виданому на виконання постанови Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.

Своєрішення головуючий мотивував відсутністю належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 було повідомлено про початок примусового виконання цього судового рішення.

Разом із тим, постановою Харківського апеляційного суду від 26.11.2019, постановлену під головуванням судді ОСОБА_1 зазначену вище ухвалу від 12.09.2019 було скасовано з підстав того, що матеріали справи містять докази про отримання ОСОБА_8 повідомлення про початок примусового виконання судового рішення.

Таким чином, суддя ОСОБА_1 , під час розгляду справи в порядку цивільного судочинства, уже сформував своє ставлення та висловив свою позицію щодо тих же обставин, які стали предметом доказування у кримінальному провадженні, що викликало обґрунтовані сумніви в його неупередженості при розгляді кримінальної справи.

У цьому випадку зазначені обставини набувають особливої ваги, оскільки суддя, який раніше ухвалював рішення у справі, пов`язаної з діями ОСОБА_8 щодо виконання судового рішення у порядку цивільного судочинства, вже висловив правову позицію щодо ключових фактів, доказів і обставин, які стали предметом дослідження у кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 було заявлено судді ОСОБА_1 відвід, який ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.01.2024 було залишено без задоволення, без наведення належного обґрунтування та мотивів прийняття такого рішення.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, виправдовуючи ОСОБА_8 , головуючий повторно послався на те, що стороною обвинувачення не наведено достатніх доказів умисного невиконання судового рішення, хоча цей висновок суперечить встановленому постановою Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 факту про обізнаність ОСОБА_8 щодо існування покладеного на неї судом зобов`язання і про початок його примусового виконання.

Зазначені вище обставини свідчать про наявність сумнівів у неупередженості судді ОСОБА_1 , що обумовлювало за собою необхідність вчинення дій в порядку, передбаченому ч.1 ст.80 КПК України.

Відповідно до п.3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

З огляду на наведене, підстав вважати, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було розглянуто законним складом суду, не вбачається.

Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: