Справа № 161/5915/25
Провадження № 1-кс/161/1919/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 квітня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, що проявилась у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

31.03.2025 року ОСОБА_3 звернулася до Луцького міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, за його заявою.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що 26.03.2025 року вона звернулася до органу досудового розслідування із заявою про вчинення злочинів громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.384, ч.5 ст.27 ч.4 ст.190 КК України. Однак станом на момент подання скарги, відомості за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, не повідомлено про початок досудового розслідування, у зв`язку з викладеним, просить зобов`язати уповноважених службових осіб ГУНП у Волинській області чи Луцького РУП ГУНП у Волинській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26.03.2025 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала із підстав наведених в ній та просила задовольнити.

Прокурор проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що факти викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення були предметом перевірки в межах кримінального провадження №0000457 від 04.12.2012, у якому органами досудового розслідування постановлено кінцеве рішення.

Заслухавши думку ОСОБА_3 , та прокурора, дослідивши матеріали скарги та додані до неї докази, оглянувши матеріали судового провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися заявою про вчинення кримінального правопорушення та такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо в заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатись такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

На даний час відомості за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.384, ч.5 ст.27 ч.4 ст.190 КК України не внесені, про що зазначає заявник ОСОБА_3 ..

Разом з цим, дослідивши зміст повідомлення ОСОБА_3 , який датований - 26.03.2025 року слідчий суддя дійшов висновку, що воно не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення кримінальних правопорушень.

Доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінальних правопорушень обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій осіб за відповідними статтями ККУ.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що правильним є висновок щодо відсутності підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаною заявою, оскільки в даній заяві не наведено формальних ознак злочину, які заявник вважає вчиненим.

Так, відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява № 70767/01) від 06.09.2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21.09.1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим, дізнавачем або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

У справі Європейського суду з прав людини «Preda and Dardari v. Italy» (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки повідомлення ОСОБА_3 від 26.03.2025 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях певних осіб ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч ч.2 ст.384, ч.5 ст.27 ч.4 ст.190 КК України (або ж будь-якого іншого), крім того зазначені в заяві від 26.03.2025 факти стосуються епізодів вчинення злочинів, які розслідуються у кримінальному проваджені №0000457 від 04.12.2012, досудове розслідування по якому на даний час завершено, однак є предметом оскарження до слідчого судді в порядку ст. 303-307 КПК України, тому слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення відомостей уповноваженими особою Луцького РУП ГУНП у Волинській області за її повідомленням не є протиправним, а тому у задоволенні скарги слід відмовити, внаслідок безпідставності.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, що проявилась у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1