ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/416/25
Провадження №1-кс/477/237/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

17 березня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з заступником начальника відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000064 від 22 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Миколаєві Миколаївської області, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000064 від 22 січня 2024 року за частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000064 від 22 січня 2024 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 189, частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 17 грудня 2017 року, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, із застосуванням обмежили свободу ОСОБА_8 , утримуючи його в підвальному приміщенні протягом декількох годин.

Продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_8 проти його волі, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою супроводжуючи ці дії протягом декількох годин, систематичними знущаннями, нанесли потерпілому чисельні удари руками та ногами, по голові, тулубу, кінцівкам, в тому числі здавлюючи плоскогубцями шкіру в районі геніталій, принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи сильного фізичного болю та морального страждання, вчиняючи вказані дії з метою отримати від потерпілого ОСОБА_8 зізнання у вчинені відносно ОСОБА_7 шахрайський дій.

У цьому кримінальному провадженні 17 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, тобто у викрадені людини за попередньою змовою групою осіб та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати зізнання, за попередньою змовою групою осіб.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків та належної адаптації до суспільних відносин; раніше затриманий за вчинення аналогічних дій, пов`язаних із викраденням людини.

Також у своєму клопотанні слідчий посилається і на те, що підозрюваний ОСОБА_7 може знищити сховати чи спотворити будь-яку з речей та документів, оскільки наданий час проводяться слідчі дії направлені на відшукання знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які серед іншого є його знайомими, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 177 КПК України.

А враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше вдавався до дій пов`язаних із незаконним позбавленням волі, що вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень існує ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указувавши на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати до нього менш тяжкий запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчого посилаючись на недоведеність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України та вважав, що недопущення їх настання можливо забезпечити шляхом покладення на підозрюваного обов`язків визначених статтею 194 КПК України.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000064 від 22 січня 2024 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 189, частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 , 17 грудня 2017 року, реалізуючи свій план злочинної діяльності, щодо викрадення людини, зателефонував ОСОБА_8 і звернувся із проханням, відвести його в мікрорайон «Варварівка» в місті Миколаєві. Цього ж дня, близько 20:00 години ОСОБА_8 , на автомобілі «Lexus LS-460 long» державний номерний знак НОМЕР_2 , виконуючи прохання ОСОБА_7 , приїхав до міського автовокзалу в місті Миколаєві, де останній сів до автомобіля потерпілого і повідомив, про необхідність забрати невідомого потерпілому ОСОБА_8 чоловіка біля ТРЦ «City Center», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 98.

Прибувши на визначення місце, на заднє пасажирське сидіння за водієм сів невідомий потерпілому чоловік, після чого ОСОБА_7 сказав рухатися потерпілому в бік мікрорайону «Варварівка» в місті Миколаєві. Рухаючись по вулиці Вадима Благовісного (Нікольська) в місті Миколаєві, проїжджаючи повз будівлю МНУ ім. В.О. Сухомлинського, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вулиці Вадима Благовісного, 24, ОСОБА_7 попросив повернути на перший з`їзд праворуч, розуміючи, що у вказаному місці відсутні сторонні особи, які можуть стати свідками вчинення протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 після чого ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, із застосуванням сили, витягнули з водійського сидіння ОСОБА_8 помістивши його на заднє сидіння салону автомобіля після чого повезли до невідомого місця, де діючи умисно обмежуючи його свободу, утримували в підвальному приміщенні протягом декількох годин, принижуючи його честь та гідність.

Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 і невстановлена особа, продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_8 проти його волі, супроводжуючи ці дії протягом декількох годин, систематичними знущаннями, нанесли останньому чисельні удари руками та ногами, по голові, тулубу, кінцівкам, в тому числі здавлюючи плоскогубцями шкіру в районі геніталій, тим самим принижуючи його честь та гідність, тобто завдаючи сильного фізичного болю та морального страждання, з метою отримати від потерпілого ОСОБА_8 зізнання у вчинені відносно ОСОБА_7 шахрайський дій.

Тим самим, ОСОБА_7 вчинив дії, які охоплюються складом кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України.

17 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, а саме у викрадені людини за попередньою змовою групою осіб та у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати зізнання, за попередньою змовою групою осіб, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

На підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя дійшов висновку про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому протиправного діяння, що може містити ознаки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваного та його захисника, що висловлені ними під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх доказів вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 127 КК України, одне з яких відносяться до категорії тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, підтверджується зібраними матеріалами під час досудового розслідування у їх сукупності, зокрема: заявою ОСОБА_8 від 10 квітня 2024 року про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 від 24 січня 2025 року, 06 лютого 2025 року, та 10 березня 2025 року; заявою ОСОБА_8 від 28 лютого 2025 року про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; протоколом огляду комп`ютерних даних від 11 лютого 2025 року; матеріалами ЄО №25606 від 17 грудня 2017 року (що підтверджують факт зникнення потерпілого ОСОБА_8 ); протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії, про хід і результати аудіо, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи стосовно ОСОБА_7 від 27 травня 2024 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії, про хід і результати аудіо, відеоконтролю розмов або інших звуків, рухів та дій особи стосовно ОСОБА_7 від 27 червня 2024 року; висновком судово психологічної експертизи №СЕ-19/117-25/3642-ПС від 21 лютого 2025 року; висновком судово психологічної експертизи №СЕ-19/115-25/2280-ПС від 18 лютого 2025 року; висновком експертиза №88/1-89/1 від 11 березня 2025 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , від 25 січня 2025 року ОСОБА_11 від 28 січня 2025 року та в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховується те, що за рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, остання може бути виправдана судом, у тому числі, з урахуванням положень національного законодавства.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчим ОСОБА_3 до клопотання про застосування запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків або інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 127 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину, а саме вчинення протиправних дій небезпечним шляхом, спосіб його застосування, що вказує на усвідомлення ним вчинюваних дій, тобто свідчить про умисний характер вчинення протиправних дій, які вчинялися ним за попередньою змовою з іншою, невстановленою особою, що на думку слідчого судді вказує на існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Відомостей про те, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними, що б утримували його в належній процесуальній поведінці, слідчому судді не надано.

Також, слідчим та прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки, ОСОБА_7 знає свідків які надали викривальні покази проти нього, тому може вплинути на них з метою зміни показань, або надання показань, що виправдовують його.

Оцінюючи наявність указаного вище ризику, слідчим суддею також береться до уваги покази ОСОБА_8 у яких потерпілий вказував на те, що після вчинення відносно нього протиправних дій він змушений був тривалий час проживати за межами України, через тиск на нього підозрюваним.

Крім того слідчий суддя вважає доведеним існування ризику передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 на даний час є обвинувачений у іншому кримінальному провадженні, пов`язаному із вчиненням аналогічних дій, що підтверджує доводи органу досудового розслідування про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, на думку слідчого судді не підтверджений слідчим належними засобами доказування, з огляду на термін, що минув з часу вчинення інкримінованих підозрюваному дій. Як вбачається зі змісту клопотання події, у вчиненні яких ОСОБА_7 повідомлений про підозру мали місце у грудні 2017 року, тому досить сумнівними є доводи щодо можливості підозрюваного вжити дії щодо знищення, зміни чи спотворення речей, які могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків або потерпілих у цьому кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені вище ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_7 одружений, є військовослужбовцем, має задовільний стан здоров`я, що вказує на існування у нього соціальних зв`язків, однак з огляду на характер вчинення інкримінованого йому правопорушення, його мотив, спосіб вчинення, тяжкість покарання, останнє у даному випадку переважає над міцністю наявних у нього соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали підозрюваного у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_7 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки слідчим суддею не встановлено з огляду на відсутність будь-яких заяв від осіб, які б заслуговували на довіру про намір взяти підозрюваного на поруку.

З урахуванням доведеності вищенаведених ризиків, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення дій пов`язаних із викраденням людини та катуванням за попередньою змовою групою осіб, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , тяжкості покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею/судом, на даному етапі, не встановлено.

За викладеного, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 пов`язаний із насильством, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя уважає за можливе не визначати розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє з 17 березня 2025 року до 15 травня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12