УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №00000110 від 21.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 у якому просить накласти арешт на майно, що було вилучене під час проведення обшуку 03.10.2024 у кабінеті МРТ Медичного центру «МРТ-діагностика», що розміщений в приймально-діагностичному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР, що за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що група осіб, діючи за попередньою змовою, зловживаючи впливом, налагодили протиправний механізм вимагання та отримання неправомірної вигоди від військовозобов`язаних чоловіків за вирішення питання щодо визнання їх особами з інвалідністю та не придатними за станом здоров`я до військової служби, що є підставою для подальшого зняття із військового обліку. Зокрема вимагання такої неправомірної вигоди здійснюється від ОСОБА_6 .

03.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду проведено обшук у кабінеті МРТ Медичного центру «МРТ-діагностика», що розміщений в приймально-діагностичному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР, що за адресою АДРЕСА_1 , в ході чого виявлено та вилучено:Мобільний телефон марки «IPhone 14 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , з абонентським номером: НОМЕР_2 ; флеш носій USB на 8 gb., із електронною інформацією об`ємом 2,19 гігабайт.

Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки в них можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Покликаючись на викладене, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на майно, що було вилучене під час проведення обшуку 03.10.2024 у кабінеті МРТ Медичного центру «МРТ-діагностика», що розміщений в приймально-діагностичному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР, що за адресою АДРЕСА_1 , з метою з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий в судовому засіданні повністю підтримав клопотання, просив його задовоити з викладених у ньому підстав.

Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо клопотання слідчого та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Судом встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №00000110 від 21.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В ході проведення обшуку 03.10.2024 у кабінеті МРТ Медичного центру «МРТ-діагностика», що розміщений в приймально-діагностичному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР, що за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено вищевказане майно, яке в подальшому постановою слідчого від визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, жодних із ознак, які б характеризували вилучений в ході проведення обшуку 03.10.2024 у кабінеті МРТ Медичного центру «МРТ-діагностика», що розміщений в приймально-діагностичному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР, що за адресою м.Рівне, вул. Миколи Карнаухова, 25А мобільний телефон марки «IPhone 14 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , з абонентським номером: НОМЕР_2 та флеш носій USB на 8 gb., із електронною інформацією об`ємом 2,19 гігабайт, які є власністю ОСОБА_7 , як речовий доказ, відповідно до ст. 98 КПК України немає, а тому ніякого відношення до предмету досудового слідства по даному кримінальному провадженні відсутнє, та відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, підлягає поверненню його власнику так як у даному кримінальному провадженні остання не являється підозрюваною чи обвинуваченою, повідомлення про підозру не вручалось. На даний час вказаний арештований мобільний телефон органом досудового розслідування оглянуто, а накладений арешт майна уже протягом тривалого часу позбавляє її, як власника можливості розпоряджатись вказаним майном на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 173КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене, вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, а також що слідчий у своєму клопотанні та при його розгляді не навів достатніх обґрунтувань щодо необхідності арешту майна та яке значення воно має для кримінального провадження, слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту на майно, про яке йдеться у клопотанні, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172-173, 303, 309 КПК України. слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п"яти днів з дня її оголошення до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1