Провадження № 1-кп/643/692/25
Справа № 643/2721/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному проваджені за № 0000003 від 01.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ЗСУ, який самовільно залишив військову частину 03.02.2025, раніше судимого 06.05.2015 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 307 КК України до 6-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна (згідно ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.07.2016 в силу ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 зарахований в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день на 2 дні в період з 31.05.2015 по 08.06.2015, звільнився 22.01.2021 з Диканівської ВК № 12 Харківської області у зв`язку із відбуттям строку покарання, фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_3 , зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи: честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_3 , був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , 31.12.2024 року наніс тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_4 та в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закопу України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

ОСОБА_3 , будучі військовослужбовцем ЗСУ в/ч НОМЕР_2 , якому з 08.05.2023 по 14.01.2025 було призупинено військову службу у ЗСУ у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини НОМЕР_2 , 31.12.2024 вчинив кримінальний проступок проти здоров?я особи, за наступних обставин.

Так, 31.12.2024 приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 , знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник словесний конфлікт з малознайомим йому ОСОБА_4 .

В ході виниклого конфлікту ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_4 , скоротивши дистанцію та реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, а саме в область лівого та правого ока, від яких потерпілий, відчув сильний біль та впав на підлогу, опинившись в положенні лежачі на лівому боці, обличчям вверх. А ОСОБА_3 , не вгамовуючись і продовжуючи свої протиправні дії, реалізацію свого протиправного умислу, наніс приблизно 6 ударів ногами потерпілому в район тулуба, а саме в область грудної клітини та живота, а також по руках, якими ОСОБА_4 закривав своє тіло від ударів. Після цього, ОСОБА_3 припинив свої протиправні дії та пішов з квартири, тобто з місця вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок умисно нанесених ОСОБА_5 ударів, потерпілому ОСОБА_4 був спричинений фізичний біль та згідно висновку судово-медичного експерта - синці на голові, шиї, правій руці, які виникли від ударної та ударно-здавлюючої дії тупих предметів. По ступеню тяжкості вищевказані тілесні ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

В заяві щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, складеній 19.02.2025 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

В матеріалах справи знаходиться заява потерпілого ОСОБА_4 від 19.02.2025, яка свідчить, що останній надає згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Згідно ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акту за його відсутності. В свою чергу, потерпілий ОСОБА_4 не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та надала згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, цивільний позов не заявляв, на підставі чого прокурор звернувся до суду обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги викладене, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи ОСОБА_3 , встановлено, що він раніше судимий за скоєння тяжкого правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена встановленому законному порядку, неодружений. ОСОБА_3 був військовослужбовцем ЗСУ в/ч НОМЕР_2 , якому з 08.05.2023 по 14.01.2025, йому було призупинено військову службу у ЗСУ у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини НОМЕР_2 , офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце мешкання, за яким перебуває без реєстрації.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_3 суд враховує його щире каяття, та визнає цю обставину, відповідно до ст.66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання. Обставин, що обтяжує покарання останнього, передбачених ст. 67 КК України, судом не визнано.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі санкції статті, за якою кваліфіковані його дії.

Стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід в ході досудового розслідування не обирався, клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта та проведення по справі судових експертиз відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази по справі: два DVD-R диска з відеозаписами, які залучені до матеріалів кримінального провадження залишати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1