Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/4939/25
Провадження №1-кп/523/1168/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

31.03.2025р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за №0000506 від 26.10.2024р. відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ата Республіки Казахстан, громадянина України, із середньою освітою, інваліда 3-гр., не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-08.01.2024р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за встановлених органами дізнання наступних обставин.

Нікітін був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08.01.2024р. за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2024р. замінено невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08.01.2024р. у виді арешту на 1 рік пробаційного нагляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2024р. замінено невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08.01.2024р. у виді 2 місяців 6 днів на покарання у виді пробаційного нагляду строком 4 місяці 12 днів та відповідно до ч.2, п.4 ч.3 ст.59-1 КК України на останнього було покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, ОСОБА_4 в день звільнення з виправної установи був належним чином ознайомлений із вимогами ухвали Одеського апеляційного суду від 04.06.2024р., яку отримав наручно та попереджений про необхідність з`явитись до органу пробації для постановки на облік.

В подальшому, на виконання вищевказаного вироку, провідним інспектором Пересипського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» неодноразово було надіслано виклик ОСОБА_4 до уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якого, останньому необхідно було з`явитися 28.08.2024р. о 09:00год. та 06.09.2024р. о 09:00год.

Разом з тим, ОСОБА_4 було роз`яснено порядок та умови відбуття покарання у виді пробаційного нагляду, останньому доведено обов`язки засуджених до покарання у виді пробаційного нагляду, передбачені ст.49-1 КВК України, та наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, передбачені ст.49-3 КВК України, у тому числі можливість притягнення його до кримінальної відповідальності відповідно до ст.389 КК України у разі ухилення від відбування такого виду покарання, а також зобов`язано з`являтись на реєстрацію до Пересипського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації».

Однак, незважаючи на попередження про недопущення порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду та зобов`язання відбувати вказане покарання, в порушення вимог ч.3 ст.49-1 КВК України, ОСОБА_4 не маючи наміру виконувати покладені на нього обов`язки, усвідомлюючи протиправний характер своєї умисної бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, без поважних на те причин не з`явився у визначений день до Пересипського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації», а саме: 28.08.2024р. та 06.09.2024р., тим самим, ухилився від відбування покарання та не виконував покладені на нього обов`язки.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.389 КК України.

За вимогами частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом дізнання обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 26.03.2025р., останній в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, а також згідний із встановленими дізнанням обставинами та розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Нікітіну роз`яснено зміст встановлених у результаті дізнання обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені дізнанням обставини.

Нікітін згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_4 , його згоду із встановленими в результаті дізнання обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_5 .

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 є особою раніше судимою, скоїв умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, не одружений, дітей на утриманні не маючий, не працюючий, інваліда 3-гр., маючий постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який є особою раніше судимою, скоїв умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, не одружений, дітей на утриманні не маючий, не працюючий, інваліда 3-гр., маючий постійне місце реєстрації та проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без його ізоляції від суспільства із призначенням покарання у виді обмеження волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією ч.3 ст.389 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.373-374, 382 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироку законної сили обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1