Провадження № 1-кп/638/2089/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції угоду від 14.11.2024 про визнання винуватості, укладену між ОСОБА_5 та прокурором, за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000750 від 25.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, неодружений, з вищою освітою, неповнолітніх дітей немає, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 436-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2024 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000750 від 25.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 436-2 Кримінального кодексу України.

Ухвалою від 18.11.2024 призначено підготовче засідання на 16.12.2024.

16.12.2024 у підготовчому судовому засіданні прокурор надала суду угоду від 14.11.2024 про визнання винуватості, укладену між ОСОБА_5 та прокурором. У судовому засіданні оголошена перерва до 18.12.2024.

19.12.2024 прокурор просила затвердити угоду про визнання винуватості та зазначила, що обвинувачений сплатив грошові кошти на потреби Збройних Сил України.

Захисник та підозрюваний також просили затвердити укладену угоду з прокурором.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Статтею 472 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Нормами статті 470 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

З цього слідує, що в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер істини у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

Також, умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. У зв`язку із цим, законодавець, перед, укладенням угоди про визнання винуватості, зобов`язав прокурора врахувати наявність суспільного інтересу у викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Статтею 472 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до частини сьомої статті 474 Кримінального процесуального кодексу України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у поширенні матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, тобто вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 436-2 Кримінального кодексу України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи уродженцем м. Харків, де він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну з боку держави-агресора Російської Федерації, яке розпочалося 24.02.2022, усвідомлюючи, що він є громадянином України, але, перебуваючи під інтелектуальним впливом російської імперської ідеології, за відсутності патріотичних проукраїнських переконань, вирішив стати на шлях протиправної діяльності та вчинив ряд кримінальних правопорушень-злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Суд, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, встановив, що умови угоди суперечать завданню кримінального провадження визначеного статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді не зазначено про беззастережне визнання ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (натомість зазначено, що ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні), що суперечить вимог статті 472 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, суд доходить до висновку, що умови вказаної угоди не відповідають інтересам суспільства, оскільки спрямовані винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення пом`якшеного покарання.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною другою статті 436-2 Кримінального кодексу України, який віднесено до 20 розділу Особливої частини «Злочини проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» та такі дії кваліфіковано органом досудового розслідування як поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, зокрема шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Стаття 17 Конституції України визначає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

З преамбули Закону України "Про національну безпеку України" слідує, що цей закон відповідно до статей 1, 2, 17, 18 і 92 Конституції України визначає основи та принципи національної безпеки і оборони, цілі та основні засади державної політики, що гарантуватимуть суспільству і кожному громадянину захист від загроз.

Зі змісту статті 3 Закону України "Про національну безпеку України" вбачається, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Згідно з положенням частини третьої статті 3 Закону України "Про національну безпеку України" фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами.

Під час дії воєнного стану затвердження угоди про визнання винуватості у справі щодо злочинів проти національної безпеки, злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» умови якої спрямовані на винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення пом`якшеного покарання, не відповідає інтересам суспільства.

Також, суд вважає, що узгоджене сторонами угоди призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України, викликає обґрунтовані сумніви, що таке покарання буде сприяти його виправленню та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що умови угоди у зазначеній вище частині не відповідають вимогам Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інтересам суспільства, суд вважає за необхідне відмовити у її затвердженні.

Керуючись статтями 314, 468, 472, 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 14.11.2024 відмовити.

Розгляд обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні продовжити в підготовчому засіданні об 11 год. 00 хв. 15.01.2025.

Роз`яснити сторонам, що повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали підписано 19.12.2024.

Суддя ОСОБА_1