ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/6704/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/529/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.111-1 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченої та прокурора на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 11 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Дорошівка Куп`янського району Харківської області, громадянку України, з вищою освітою, раніше не судиму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня її фактичного затримання, а саме з 27 07 2023 року. На підставі ч.7 ст.72 КК України вирішено зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання час перебування під вартою, з розрахунку одному дня тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що у громадянки України ОСОБА_7 під час окупації Куп`янського району Харківської області, з середини червня 2022 року, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, виник злочинний умисел, направлений на співпрацю з представниками збройних сил російської федерації, а саме: проведення діяльності, спрямованої на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі Гусинському ліцеї Кіндрашівської сільської ради Харківської області, який вона в подальшому реалізувала при наступних обставинах.

ОСОБА_7 відповідно до наказу, номер та дата підписання на даний момент не встановлена, перебуваючи на території м.Куп`янськ, Харківської області, у невстановлений в ході судового розгляду час, але не раніше червня 2022 року, надала добровільну згоду та зайняла посаду в.о.директора «Гусинского лицея Кондрашовского сельского совета временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области».

Переслідуючи мету впровадження стандартів освіти держави-агресора, здійснюючи дії на їх впровадження ОСОБА_7 , займаючи посаду в.о.директора Ліцею, повідомила вчителям, про встановлення та поступове впровадження в Гусинському ліцеї стандартів освіти російської федерації з впровадженням освітнього процесу на російській мові, та збирала списки вчителів, які згодні працювати під керівництвом окупаційної влади держави-агресора. Так, з початку навчального року 2022, до Гусинського ліцею Куп`янського району Харківської області, було завезено російські підручники та запроваджувалась система освіти держави-агресора.

ОСОБА_7 з метою реалізації свого кримінально-протиправного наміру, направленого на впровадження стандартів освіти держави-агресора, в кінці серпня на початку вересня 2022 року отримала у окупаційній адміністрації держави-агресора для ліцею Куп`янського району Харківської області навчальні підручники 2022 року випуску видавництва «Просвещение»» з навчальних предметів «Русский язык», «Математика», «История России», «Обществознание», а також інші підручники, виготовлені на території рф, за стандартами освіти країни-агресора з 1 по 11 клас.

Разом з цим у ході здійснення слідчих (розшукових дій) відповідно до змісту та довідкових відомостей вказаних підручників, встановлено їх відповідність стандартам освіти держави-агресора, зазначеним у ФГОС №286 та ФГОС №287.

Крім того, у серпні 2022 року, точний день та час встановити в ході судового розгляду не виявилось можливим, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, діючи з умислом направленим на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, направила учителів зазначеного ліцею на проходження курсів підвищення кваліфікації до міста Курськ російської федерації, з метою отримання відповідних знань методики та стандартів освіти російської федерації, за якими вони повинні викладати у Гусинському ліцеї Куп`янського району Харківської області при окупаційній владі, а також сама їздила на курси до м.Курськ російської федерації.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.3 ст.111-1 КК України, тобто вчинення колабораційної діяльності, а саме проведення діяльності, спрямованої на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачена подала апеляційну скаргу, яка в подальшому була доповнена її захисником, в якій вона просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його суворість.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачена посилається на те, що у вироку суду першої інстанції викладено фактичні обставини вчинення нею противоправних дій, які були встановлені в ході досудового розслідування, але не доведені під час судового розгляду справи.

Зазначає, що у справі відсутні докази подання нею заяви про прийняття на роботу в заклад освіти, створений окупаційною владою, наказ про зарахування її до штату та інші докази впровадження нею стандартів освіти держави-агресора. Зауважує, що полімерна папка з учбовим планом (Учебный план Государственного бюджетного общеобразовательного учреждения средней общеобразовательной школы с.Гусинка на 2022/2023 учебный год) на 15 арк., затверджений в.о. директора ЗОШ с.Гусинка ОСОБА_7 , погоджений начальником відділу освіти ОСОБА_9 , підписи вищевказаних осіб відсутні, з`явилася у доказовій базі при проголошенні вироку, при дослідженні доказів її не було, жоден із свідків не бачив вказану папку у період, який зазначений часом вчинення злочину.

На думку обвинуваченої, свідчення, які надавала ОСОБА_10 , були надані з порушенням вимог ст.95 КПК України. Крім того, як вважає обвинувачена, суд першої інстанції з порушенням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України обмежився перерахуванням свідків, не зазначивши досліджених речових доказів.

Щодо підручників, які зазначені у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 вказує, що вона не має жодного відношення до них, адже їх отримувала ОСОБА_11 , яка є свідком у справі, але не була допитана при судовому розгляді справи.

При цьому обвинувачена визнає свою вину та розкаюється у тому, що поїхала на курси до м.Курськ і прийшла 1 вересня 2022 року на лінійку.

Підсумовуючи викладене, обвинувачена просить взяти до уваги також те, що вона раніше не судима, має постійне місце реєстрації та мешкання, є осудною, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні матір похилого віку, 1941 р.н., яка страждає на ряд хронічних захворювань.

У доповненнях до апеляційної скарги, які були погоджені обвинуваченою, захисник вказує, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недопустимих доказах, а саме: «список работников ГБОУ», «табель учета рабочего времени за июль 2022», особова справа ОСОБА_7 , підручники, вилучені 17 07 2023 року, що отримані внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Зауважує, що органом досудового розслідування не було проведено всіх необхідних слідчих дій, зокрема ряду важливих експертиз. Зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано всі істотні обставини у кримінальному провадженні, не звернуто увагу на недостатність доказів, не взято до уваги протиріччя між показаннями свідків та фактичними обставинами справи, в тому числі те, що жодного розпорядчого документу окупаційної влади, як і будь-яких інших документів про створення (перетворення) закладу освіти, прийняття на роботу обвинуваченої ОСОБА_7 слідство не надало. У зв`язку з цим захисник вважає, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченої на справедливий суд та просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Крім того, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

Прокурор акцентує на тому, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність шляхом вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів держави-агресора у навчальному закладі, що спричинило вкрай негативні наслідки у сфері освіти, вину в інкримінованому злочині не визнала, тобто не усвідомила характер своїх протиправних дій. На підставі вищевикладеного прокурор вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком суду першої інстанції є явно несправедливим через м`якість.

Разом з цим прокурор звертає увагу на те, що при призначення покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади строком на 5 (п`ять) років, яке є більш м`яким, ніж це передбачено законом. Водночас прокурор зауважує, що санкція ч.3 ст.111-1 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років, при цьому судом першої інстанції не зазначено підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а підґрунтя для застосування ст.69 КК України фактично відсутнє, оскільки в ході судового розгляду не встановлено жодної обставини, що пом`якшує покарання.

У зв`язку з цим прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 брали участь у судовому засіданні. Вказані особи підтримали апеляційну скаргу, подану обвинуваченою, але заперечувати проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Разом з цим сторона захисту просила вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду, призначити новий судовий розгляд у Червонозаводському районному суді м.Харкова.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, просив про її задоволення. Разом з цим прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та обвинуваченої, думку її захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення. Разом з цим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченої та доповненням до неї про недоведеність вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, тав частині того, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недопустимих доказах колегія суддів зазначає наступне.

Однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п.16 ч.1 ст.7 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Збирання та подання доказів у кримінальному провадженні є різними способами одержання доказової інформації з огляду на їх відмінну правову природу, а саме: збирання доказів відбувається через інститут слідчих дій, а подання доказів здійснюється особою добровільно шляхом передачі слідчому, прокурору предметів або документів, які, на її думку, мають значення для кримінального провадження. Під час отримання предметів та документів, представлених особою для залучення їх до справи як доказів, орган дізнання, слідчий або суд повинні допитати цю особу з метою з`ясування джерела та обставин їх отримання, потім здійснити огляд цих предметів або документів і процесуально зафіксувати їх отримання.

Про це зазначив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 19 05 2021 при розгляді справи №204/4521/18.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірними і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

-свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що працювала в Гусинському ліцеї вчителем географії. Після окупації села вони деякий час працювали дистанційно, а потім директором ОСОБА_13 було видано накази та всіх працівників звільнили. Пізніше ОСОБА_7 погодилася виконувати обов`язки директора, хоча деякі інші вчителі відмовилися. Усі були без засобів існування, тому погодилися та підписали заяви про прийняття на роботу на ім`я ОСОБА_7 як в.о.директора школи, бланки яких лежали у вчительській кімнаті, будь-якого тиску чи примусу не було. Після прийняття на роботу, вчителів направили на навчання до м.Курськ російської федерації, ОСОБА_7 їм повідомила графік навчання. Після проходження навчання свідок повернулася до ліцею та почала проводити зайняття за російською програмою, їм були видані підручники на російській мові. Закликів від ОСОБА_7 про співпрацю з росіянами та будь-якої агітації з її боку вона не чула;

-свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що також працювала в Гусинському ліцеї вчителем математики. ОСОБА_7 погодилася виконувати обов`язки директора ліцею під час окупації військами російської федерації. В серпні всі вчителі їздили до м.Курськ на навчання, де їм видали сертифікати, які дозволяли працювати за російською програмою. 01 09 2022 в школі було проведено лінійку, на якій був російський прапор, після якої ОСОБА_7 , як в.о.директора у вчительській проводила нараду з вчителями. Вона сказала, що на комп`ютері у вчительській є російські програми, за якими буде проводитись навчання, вчителі повинні їх «скачати» для себе;

-свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала директором Гусинського ліцею з серпня 2021 року, ОСОБА_7 була вчителькою молодших класів. Під час окупації села військами російської федерації вчителі ліцею працювали дистанційно до квітня місяця, потім жили за рахунок запасів домашнього господарства. 30 06 2022 свідок звільнилася з посади, сказала, що працювати не буде, в неї син служить в ЗСУ. Інші співробітники запропонували, щоб посаду директора зайняла ОСОБА_7 , остання погодилася. Свідок їй передала документи, печатку, 30 06 2022 були за її наказами звільнені всі працівники за українським законодавством. Надалі їй стало відомо, що ОСОБА_7 погодилась та зайняла посаду директора Гусинського ліцею, а 1 вересня по селу їхав шкільний автобус, який збирав дітей до школи;

-свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомила суду, що вона працювала в Гусинському ліцеї двірником. В червні 2022 року за наказом директора ОСОБА_13 всіх працівників було звільнено, а потім директором стала ОСОБА_7 , яка приймала працівників на роботу під час знаходження в селі окупаційних військ. В серпні 2022 року вони отримали заробітну плату в російських рублях, яку видавала ОСОБА_7 . Оскільки свідок має дитину, їй відомо, що учням видали підручники на російській мові, та 1 вересня 2022 року в школі була лінійка та ОСОБА_7 повідомила батькам, що учні будуть навчатися за російськими програмами та на російській мові;

-свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що вона зі слів жителів села Гусинка чула, що ОСОБА_7 , яка до окупації була вчителем початкових класів Гусинського ліцею, погодилася виконувати обов`язки директора вказаного ліцею, готувала ліцей до нового навчального року. 01 09 2022 свідок бачила святкову лінійку з учнями, де була присутня ОСОБА_7 ;

-свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що є мешканкою с.Гусинка Куп`янського району, працювала до окупації в Гусинському ліцеї вихователем дошкільної групи, директором ліцею на той час була ОСОБА_13 30 06 2022 всіх працівників звільнили та після окупації села російськими військовими діти до школи не ходили. В серпні місяці в учительській була нарада, на якій ОСОБА_7 повідомила, що вона буде виконувати обов`язки директора, тепер заклад змінив назву на російську. 01 09 2022 була проведена лінійка, її проводила ОСОБА_7 , навчальний рік продовжувався декілька днів, бо скоро почалися обстріли і село було звільнено ЗСУ. Також їй відомо, що школа отримала російські підручники, а українські підручники вони сховали у підвал. Заробітну плату вчителі отримували у російських рублях, гроші привозила ОСОБА_7 з міста Куп`янськ та видавала по відомості працівникам. Їй також відомо, що вчителі їздили на навчання в м.Курськ, щодо російської програми навчання та стандартів освіти вона нічого не знає;

-свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, його дружина ОСОБА_15 пішла працювати під час окупації села російськими військовими до Гусинської школи прибиральницею, бо ні за що було жити. Дітям видали російські книжки, вони пішли 1 вересня до школи, займалися 2 чи 3 дні, після чого почалися бойові дії і ЗСУ село звільнили. Директором школи на той час була ОСОБА_7 ;

-свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є мешканкою с.Гусинка Куп`янського р-ну, на момент окупації села збройними формуваннями рф вона працювала заступником директора Гусинського ліцею. До червня 2022 року вчителі працювали в дистанційному режимі, потім за наказом голови ОТГ ОСОБА_19 всі працівники були звільнені. Хто хотів продовжувати працювати, вийшли на роботу та співпрацювали з окупаційною владою, а ОСОБА_7 стала директором. В червні 2022 року свідок виїхала з окупації, а після деокупації села повернулася та стала працювати начальником відділу освіти Кіндрашівської сільської ради. В січні 2023 року до неї звернулися працівники правоохоронних органів з проханням надати можливість провести огляд в приміщенні ліцею, вона їх туди супроводжувала. В кабінеті директора було виявлено та вилучено документи: «табель учета рабочего времени», «список работников Гусинской школи», де ОСОБА_7 була зазначена в якості виконуючої обов`язки директора. В сейфі знаходилися особові справи вчителів. Також свідок додала, що батьки та вчителі їй розповідали, що 01 09 2022 у «Гусинской общеобразовательной школе» почався новий навчальний рік за російською програмою, на школі був російський прапор, директором була ОСОБА_7 , яка проводила лінійку та нараду після неї. Дітям видали російські підручники, які після деокупації батьки приносили до школи, потім їх склали у підвал.

При цьому свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, у зв`язку з чим, судом не вбачається підстав для сумніву у показах даних осіб. Доказів щодо упередження зазначених свідків стороною захисту не надано. Твердження сторони захисту, які містяться в доповненнях до апеляційної скарги, стосовно того, що наявні протиріччя між показаннями свідків та фактичними обставинами справи після дослідження матеріалів справи також не підтвердилися.

Поряд з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними речовими доказами у справі, а саме: підручниками на російській мові: издательство «Просвещение» г.Москва, 2022 год, учебники для общеобразовательных организаций - русский язык ч.ч.1,2 (1,2,10,11 класс), литература (10 класс), история россии (6,7,9,10 классы), математика (1,2 классы), история древнего мира (5,9,10 классы), история нового времени (9 класс), новейшая история (10 класс), биология (5,6,9,10,11 классы), физика (8,9 классы), экономика (10,11 классы), обществознание (6 класс), окружающий мир, основы безопасной жизнедеятельности (8,9 классы), география (5,6 классы), химия (10 класс), геометрия (10,11 классы), экология (10,11 классы), английский язык (2-11 классы), азбука 1 класс.

Судом першої інстанції встановлено, що всі вказані речові докази мають на першій сторінці позначку ручкою 5-значного числа, яке, як пояснила ОСОБА_7 , проставляла бібліотекар ліцею при прийнятті вказаних підручників.

Що стосується доводів обвинуваченої щодо полімерної папки з учбовим планом, якої за словами ОСОБА_7 не було при дослідженні доказів, однак вона з`явилася при проголошенні вироку, слід зазначити наступне.

Так, вказані зауваження спростовуються матеріалами справи, як вбачається з протоколу огляду місця події від 17 07 2023 року старший слідчій СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 провів огляд приміщення школи у АДРЕСА_2 , де в приміщенні бібліотеки було виявлено підручники з різних дисциплін та документи на російській мові, зокрема полімерну папку з учбовим планом, бланк к атестату о среднем образовании, особову справу ОСОБА_7 ), які були вилучені з місця події. Згодом відповідно до протоколу огляду предметів від 17 07 2023 в приміщенні СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області слідчим було оглянуто вилучені в ході огляду місця події предмети і документи та постановою від 17 07 2023 року їх було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

В подальшому ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 07 2023 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події від 17 07 2023 року в приміщенні Гусинської ЗОШ, розташованої за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с.Гусинка, вул.1-го Травня, 4, а саме на документи та підручники школи рф, докладно перелічені у вироку суду першої інстанції.

Серед вказаних документів арешт було накладено також і на полімерну папку з учбовим планом (Учебный план Государственного бюджетного общеобразовательного учреждения средней общеобразовательной школы с. Гусинка на 2022/2023 учебный год) на 15 арк., затверджений в.о.директора ЗОШ с.Гусинка ОСОБА_7 , погоджений начальником відділу освіти ОСОБА_9 , підписи вищевказаних осіб відсутні. Водночас вказана полімерна папка з учбовим планом не досліджувалася у судовому засіданні, оскільки стороною обвинувачення не надавалися для дослідження зазначені документи, бо вони не містять підписів посадових, службових осіб держави-агресора, а тому не використовувалися як докази у справі, однак згадуються у вироку суду першої інстанції лише як речові докази, які були вилучені під час проведення огляду місця події у закладі освіти - Гусинській ЗОШ.

Перелік цих документів у вироку не свідчить про визнання їх доказами у справі, адже суд першої інстанції послався на них, в тому числі для того, щоб вирішити їхню подальшу долю відповідно до ст.100 КПК України.

Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції було ретельно досліджено документи, надані свідком ОСОБА_10 , заява якої свідчить про те, що вона добровільно видала співробітникам поліції документи, які були нею знайдені на території Гусинського ліцею Кіндрашівської сільської ради за адресою с.Гусинка, вул.1 Травня, 4, а саме: «список работников ГБОУ СОШ с.Гусинка» на одному аркуші, «табель учета использования рабочего времени за июль 2022 года» на одному аркуші.

Постановою слідчого СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні: «список работников ГБОУ СОШ с.Гусинка» на одному аркуші, «табель учета использования рабочего времени за июль 2022 года» на одному аркуші, які долучені до матеріалів провадження.

Як вбачається з документа «табель учета использования рабочего времени за июль 2022 года», він складений щодо працівників так званого Гусинского лицея Отдела образования ВГА Купянского р-на Харьковской области та містить підпис «руководитель структурного подразделения и.о. директора Гусинского лицея ОСОБА_7 .

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у апеляційного суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком вірно прийняв вказані докази обвинувачення.

Слід зазначити, що відповідальність за ч.3 ст.111-1 КК України настає, в тому числі, за вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, що втілилися у початку проведення занять за такими стандартами. Стандарти освіти держави-агресора передбачають організацію освітнього процесу за законодавством держави-агресора, використання російських освітніх програм та навчальної літератури, системи оцінювання та документів про освіту, впровадження російської мови як мови освітнього процесу тощо та використання відповідних ціннісних орієнтирів у виховному процесі.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, це пов`язано із функціональними обов`язками за посадою, яку займала обвинувачена як керівник закладу освіти, яка є виконавцем розпоряджень посадових осіб окупаційної влади. Після призначення на посаду ОСОБА_7 з освітнього процесу було виключено дотримання державних стандартів та освітніх програм України, натомість планувався та організувався освітній процес у відповідності до вимог законодавства про освіту країни-агресора. Це супроводжувалось введенням у навчальному закладі російської символіки, вилученням української навчальної літератури, отриманням підручників та інших матеріалів за освітньою програмою рф, які відповідно до змісту та довідкових відомостей, зазначених у них, відповідають стандартам освіти держави-агресора тощо. При цьому заклад освіти, розташований на тимчасово окупованій території, де обвинувачена добровільно зайняла посаду в.о.директора, був включений до системи освіти держави-агресора та входив до сфери управління незаконно створених органів окупаційної влади, що дозволяло окупаційній владі організовувати освітній процес за стандартами держави-агресора, а тому її дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Крім того, відсутність заяви про прийняття на роботу ОСОБА_7 у заклад освіти, створений окупаційною владою, наказу про зарахування ОСОБА_7 до штату в даному випадку не спростовує її винуватості за наявності інших зібраних у справі доказів в їх сукупності, в тому числі шляхом допиту в судовому засіданні свідків та дослідження інших доказів.

Більше того, у своїй апеляційній скарзі обвинувачена визнає свою вину та розкаюється у тому, що поїхала на курси до м.Курськ і прийшла 1 вересня 2022 року на лінійку, що свідчить про виконання нею дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти за вищевстановлених судом обставин.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та цілком вірно кваліфікував її дії саме за ч.3 ст.111-1 КК України, а всі інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої не знаходять свого підтвердження і спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.

Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.

До того ж, у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява №30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява №30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява №22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченої, яка розлучена, має постійне місце реєстрації та мешкання, раніше не судима, є осудною, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні матір похилого віку ОСОБА_22 , 1941 року народження, яка страждає на ряд хронічних захворювань, також має сина ОСОБА_23 , 1985 року народження.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе при призначенні основного покарання в межах санкції ч.3 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з призначенням додаткового покарання, визначеного як обов`язкове, у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 5 (п`ять) років.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції основне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки відповідає положенням статей 65-68 КК України та є необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім для досягнення, відповідно до ст.50 КК України, мети покарання, та зміні за доводами апеляційних скарг обвинуваченої і прокурора не підлягає.

Обвинуваченою в апеляційній скарзі вказано ті обставини, що вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а прокурором не наведено будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим їхні доводи в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Проте апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора, що стосуються неправильного призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади строком на 5 (п`ять) років, яке є більш м`яким, ніж це передбачено законом.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Санкція ч.3 ст.111-1 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років, при цьому судом першої інстанції не зазначено підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а підґрунтя для застосування ст.69 КК України фактично відсутнє, оскільки в ході судового розгляду не встановлено жодної обставини, що пом`якшує покарання.

Відтак судом першої інстанції при винесенні вироку порушено правила призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

Вказаний вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 5 (п`ять) років не містить достатнього законного обґрунтування.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання за ч.3 ст.111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 10 (десять) років, яке є достатнім за розміром, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з п.п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі , зокрема: необхідності застосування більш суворого покарання.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 11 2024 року в частині призначеного покарання та постановлення в цій частині нового вироку з призначенням обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 10 (десять) років.

В іншій частині вирок суду вважає за необхідне залишити без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 11 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.3 ст.111-1 КК України, - скасувати в частині призначення додаткового покарання.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 10 (десять) років.

Вважати ОСОБА_7 засуджену за ч.3 ст.111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах місцевого самоврядування у сфері освіти строком на 10 (десять) років.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4