Справа № 642/6760/24
Провадження № 1-кп/642/710/24
19.12.2024

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001053 від 24.06.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2024 засудженого за ч. 1 ст. 357 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 23 березня 2024 року о 09 год., будучи достеменно обізнаним про те, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (Закон №2102-IX), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався; перебуваючи на робочому місці, на посаді вантажника АТ «УКРПОШТА», на випробувальному терміні, та не будучи матеріально відповідальною особою, шляхом вільного доступу зайшов до приміщення АТ «УКРПОШТА» за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна площа, 2, де зберігаються посилки, помітив, що одна із посилок має пошкодження та з упаковки видніється мобільний телефон торгової марки «APPLE 15 PRO MAX 256 GB» IMEI: НОМЕР_1 , в робочому стані, без механічних пошкоджень, який належить потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон торгової марки «APPLE 15 PRO MAX 256 GB» IMEI: НОМЕР_1 , в робочому стані, без механічних пошкоджень, вартістю 51055 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину, звернувши на свою користь телефон торгової марки «APPLE 15 PRO MAX 256 GB» IMEI: НОМЕР_1 , та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 5483 від 11.07.2024 потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 51055 гривень.

Вказаними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 , 28 травня 2024 року о 09 годині 40 хвилин, будучи достеменно обізнаним про те, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (Закон № 2102-1X), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, перебуваючи на робочому місці на посаді вантажника, на випробувальному терміні та не будучи матеріально відповідальною особою АТ «УКРПОШТА», за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна площа, 2, скориставшись вільним доступом, зайшов до приміщення, де зберігаються посилки, серед яких вибрав одну із посилок, розпакувавши упаковку посилки він помітив зарядну станцію торгової марки "BLUETTI EB 3А" в цілому робочому стані без механічних пошкоджень, яка належить потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно, з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зарядну станцію торгової марки "BLUETTI EB 3A" в цілому робочому стані без механічних пошкоджень, вартістю 12696 гривень 33 копійки, яка належить потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину, звернувши на свою користь зарядну станцію торгової марки "BLUETTI EB 3A", та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 5482 від 12.07.2024 потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 12696 гривень 33 копійки.

Вказаними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що він дійсно працював вантажником в АТ «УКРПОШТА» на випробувальному терміні та 23 березня 2024 року вранці, перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна площа, 2, шляхом вільного доступу зайшов до приміщення, де зберігаються посилки, де помітив, що одна із посилок має пошкодження та з упаковки видніється мобільний телефон торгової марки «APPLE 15 PRO MAX 256 GB» та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний телефон та в подальшому розпорядився ним. Також обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що 28 травня 2024 року вранці він перебував на робочому місці на посаді вантажника в АТ «УКРПОШТА» за адресою: м. Харків, вул. Привокзальна площа, 2, де шляхом вільного доступу з приміщення, де зберігаються посилки, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зарядну станцію торгової марки "BLUETTI EB 3А" та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що щиро розкаюється у вчиненому, зробив належні висновки, а також зазначив, що планує відшкодувати завдану шкоду і вже частково відшкодував потерпілій ОСОБА_5 завдану шкоду та надав суду на підтвердження копії платіжних інструкцій на загальну суму 5 000 гривень.

Потерпіла ОСОБА_5 до суду не з`явилася, подала цивільний позов, надала заяву про розгляд справи без її участі, та визнала часткове відшкодування шкоди обвинуваченим, у зв`язку з чим зменшила позовні вимоги, на суворому покаранні обвинуваченого не наполягала.

Потерпілий ОСОБА_7 до суду не з`явилася, надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має і при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які наполягали на розгляді кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням документів, що характеризують обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є не судимим станом на час вчинення кримінальних правопорушень у цьому кримінальному провадженні, водночас засуджений вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2024 за ч. 1 ст. 357 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, негативні характеристики відсутні.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів закону про кримінальну відповідальність, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовується в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин.

Оскільки судом встановлено, що кримінальні правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, вчинені ОСОБА_4 23.03.2024 та 28.05.2024, тобто до ухвалення вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2024, тому суд призначає покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

З огляду на викладене, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи відомості про особу винного, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, також враховуючи, що обвинувачений є не судимим станом на час вчинення кримінальних правопорушень у цьому кримінальному провадженні, судвважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосовує положення ст. 75 КК України та звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки вважає, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Обираючи вказаний вид і розмір покарання та звільняючи обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, суд виходить з того, що позбавлення чи обмеження прав і свобод обвинуваченого у формі фізичної ізоляції від суспільства не є необхідним у цій конкретній справі для захисту суспільства та задоволення почуття обурення й справедливості потерпілих, суспільства в цілому, виходячи із суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, їх характеру та обставин їх вчинення, позиції потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, а також з огляду на ставлення обвинуваченого до скоєних ним кримінальних правопорушень та щире бажання і прагнення відшкодувати завдану ним шкоду.

Виходячи з пануючої нині ієрархії загальнолюдських цінностей та домінуючої тенденції до гуманізації покарання, цілком виправданим є застосування до покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, що повною мірою узгоджується з соціально-відновлювальною та запобіжною функціями покарання, які спрямовані на виправлення особи правопорушника та запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 38870,07 грн, з яких: 35870,07 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування цивільного позову потерпіла посилається на те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 їй була завдана матеріальна шкода у розмірі вартості телефону, яка, згідно з висновком експерта № 5483 від 11.07.2024, складеного за результатами проведення товарознавчої експертизи за кримінальним провадженням № 0001053, становить 51055 грн. Водночас потерпіла зазначила, що вона отримала компенсацію віт АТ «Укрпошта» в розмірі 15184 грн 93 коп., тому з обвинуваченого, з урахуванням часткового відшкодування АТ «Укрпошта» матеріальної шкоди, повинно бути стягнуто невідшкодовану суму матеріального збитку у заявленому потерпілою розмірі. Окрім того потерпіла вказала, що протиправними діями ОСОБА_4 їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, через порушення її прав вона відчувала тривогу та почуття небезпеки, вимушена боротися за справедливість, розбиратися в аспектах кримінального процесу, порушуючи звичний уклад свого життя, а тому вважає, що з обвинуваченого слід стягнути 5000 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав заявлений до нього потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов, просив врахувати, що частково відшкодував завдану шкоду, на підтвердження надав копії двох платіжних інструкцій на загальну суму 5 000 гривень, також зазначив, що планує повністю відшкодувати завдану шкоду потерпілій.

Вислухавши думку обвинуваченого, дослідивши матеріали цивільного позову, суд вважає за необхідне задовольнити його частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральну (немайнову) шкоду.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого обґрунтовані і підтверджені документально в повній мірі, крім того позов повністю визнаний обвинуваченим, беручи до уваги часткове відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілій на суму 5 000 грн, суд доходить висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 30870 грн 07 коп.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною поведінкою щодо неї самої, чи знищенням її майна.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що моральна шкода, що полягає у завданні потерпілому душевних страждань внаслідок противоправної поведінки має бути відшкодована особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що внаслідок вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення їй завдано такої глибини душевних страждань, що відповідають розміру заявлених позовних вимог. При цьому, у зв`язку з визнанням обвинуваченим цивільного позову в частині спричинення моральної шкоди потерпілому на суму 5000 грн, суд вважає заявлений розмір заподіяної моральної шкоди потерпілому безспірним та таким, що доказуванню не підлягає, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 01.10.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який продовжено ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.11.2024 до 18.01.2024.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави належить стягнути процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 5483 від 11.07.2024 в розмірі 1893,20 грн та судової товарознавчої експертизи № 5482 від 12.07.2024 у розмірі 3029,12 грн.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 370, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 29.08.2024 у виді 1 року обмеження волі, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30870 (тридцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 07 копійок, та у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи № 5483 від 11.07.2024 в розмірі 1893 (одна тисяча дев`яносто три) грн 20 коп. та за проведення товарознавчої експертизи № 5482 від 12.07.2024 в розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 коп.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8