КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1803/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0000861, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000861.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна, а саме земельних ділянок зазначених у клопотанні, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Прокурор та апелянт у судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття прокурор не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Від представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 надійшло до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що строк апеляційного оскарження має бути поновлений, а апеляційна скарга представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто за відсутності представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , тоді як апеляційну скаргу подано ним до суду 27.02.2025, тобто в межах строку, передбаченого п. 3 ч. 2, абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, 12.11.2024 представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав до суду клопотання про арешт майна (земельних ділянок) в кримінальному провадженні з метою відшкодування шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

На обґрунтування якого зазначав, що 31.07.2007 ОСОБА_7 , у встановленому законом порядку, заснував суб`єкт підприємницької діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю (TOB) «Карпати ВС Тур», .

В листопаді 2017 року ОСОБА_8 призначив на посаду директора вищевказаного товариства ОСОБА_9 .

У цей же проміжок часу засновник товариства ОСОБА_8 , з метою підвищення комерційних можливостей підприємства, вніс до статутного капіталу TOB «Карпати ВС Тур» 40 (сорок земельних ділянок).

На початку 2018 року директор товариства ОСОБА_9 , в порушення вимог статуту Товариства «Карпати ВС Тур», без погодження з засновником товариства ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, шляхом обману та шахрайства вступивши в злочинну змову з громадянином ОСОБА_11 , який був директором TOB «Астра Білдінг ДВС» () продав (відчужив) на користь останнього всі 40 (сорок) земельних ділянок, внаслідок чого ОСОБА_12 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі понад 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів гривень) 00 копійок.

15 серпня 2023 року за заявою-повідомленням ОСОБА_13 про скоєне кримінальне правопорушення, органом досудового розслідування, Головним управлінням Національної поліції у місті Києві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення №0000861 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, та розпочато досудове розслідування.

У даний час існують ризики відчуження директором ТОВ «Астра Білдінг ДВС» ОСОБА_14 , на користь третіх осіб вищевказаних земельних ділянок.

Також, як зазначає адвокат, ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження № 0000861 від 15.08.2023, подав цивільний позов.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000861.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 2 ст.170 КПК України у кримінальному провадженні арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вимоги даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність причетності саме ОСОБА_9 до даного кримінального провадження, відомостей про вручення йому підозри слідчому судді також не надано.

При цьому, витяг з ЄРДР від 15.08.2023 по КП №0000861 датовано від 15.08.2023, що також унеможливлює встановити орган досудового розслідування, що здійснює розслідування станом на день розгляду даного клопотання слідчим суддею.

Крім цього, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_8 подав цивільний позов, а ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного.

Колегія суддів зауважує, що жодних відомостей на спростування встановлених слідчим судом обставин доводи апеляційної скарги не містять, а відтак апеляційна скарга є необґрунтованою та містить доводи, які є недоведеними та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4