Справа № 405/1060/25
провадження № 1-кс/405/703/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 м. Кропивницький

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 17.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2025 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 надійшло клопотання про арешт майна, яке 21.03.2025 тимчасово вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон iPhone, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 .

Мотивуючи клопотання про арешт майна слідчий вказав, що вилучені речі у кримінальному провадженні мають ознаки речових доказів, з метою забезпечення їх збереження речових доказів, слідчий просить накласти на них арешт.

В судовому засіданні слідчий клопотання про арешт майна підтримав за обставин, які в ньому зазначені, додав, що вилучений мобільний телефон необхідний для проведення експертизи, оскільки інформація, яка в ньому міститься, має значення для досудового розслідування та містить листування у месенджерах з контактами, з якими обговорювалось питання щодо перерахування грошей.

В судове засідання представник власника майна та власник майна не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання. Власник майна надіслав заперечення, в яких зазначив, що заперечує щодо задоволення клопотання слідчого про арешт майна з тих підстав, що клопотання слідчого про арешт майна датоване 30.10.2024, однак обшук проведено 21.03.2025, і вважає, що це не можна вважати технічною помилкою, оскільки вирішення питання про арешт майна здійснюється в судовому засіданні і саме на підставі поданого клопотання про арешт майна, крім цього, клопотання не містить дати погодження цього арешту з процесуальним прокурором; слідчим не надано доказів, що вилучений мобільний телефон належить саме ОСОБА_5 ; також вважає, що обмеження у ознайомленні з додатками до клопотання звузило можливість надати кваліфіковану правову допомогу клієнту; ухвалою слідчого судді, якою надано дозвіл на обшук не надавалось право на вилучення мобільного телефону, а тому вважає, що слідчий вийшов за межі повноважень; в клопотанні слідчим не наведено обґрунтування вилученого у ОСОБА_5 мобільного телефону з розслідуванням цього кримінального провадження; також захисник вказав, що ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного, а тому, вилучення майна вважає необґрунтованим; вказав на порушення визначення підслідності цього кримінального провадження, оскільки ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем, а тому, досудове розслідування мало здійснюватися Державним бюро розслідувань, а не слідчими Національної поліції, що на його думку є грубим порушенням.

Повно та всебічно дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у рамках якого було подане клопотання, заслухавши доводи слідчого та заперечення власника майна, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що слідчими ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 17.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно фабули кримінального провадження військові службові особи в/ч НОМЕР_4 та в/ч НОМЕР_5 , в порушення вимог чинного законодавства та з метою отримання прибутку, спланували схему, щодо незаконного привласнення бюджетних коштів, які виділялись на виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 тис. грн. відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року та Наказу Міністерства оборони України № 44 від 25.01.2023 року шляхом внесення недостовірних відомостей до офіційних документів щодо виконання окремими військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами із всебічного забезпечення діючих угруповань військ Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.

В ході перевірки вищезазначеної інформації встановлено, що до вчинення протиправних дій причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проходить службу з 24.05.2023 у В/Ч НОМЕР_4 (до 24.05.2023 служив у В/Ч НОМЕР_5 ).

21.03.2025 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого вилучено назване в клопотанні майно.

Цього ж дня постановою слідчого від 21.03.2025 вилучені речі та документи визнані речовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним (ч.3 ст.41 Конституції України).

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилучене майно може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди, а також є предметом кримінального правопорушення.

Судом встановлено та слідчим доведено, що є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені документи, використовувались для вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання про арешт майна слідчим обґрунтовано тим, що тимчасово вилучені речі, документи, які перелічені вище, є речовим доказом, що відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Матеріалами клопотання доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, зазначені у клопотанні документи на які слідчий просить накласти арешт, відповідають критеріям, що передбачені ст.98 КПК України, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, для встановлення кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, а незастосування арешту майна може призвести до його втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Натомість, слідчий суддя критично відноситься до доводів захисника, що зазначення в клопотанні дата, 30.10.2024 істотно впливає на розгляд клопотання про арешт майна, оскільки очевидним є те, що це є технічною помилкою, і зазначення дати, яка передує проведенню обшуку не впливає на обґрунтованість клопотання, більше того, за правилами ч. 2 ст. 171 КПК України, яка встановлює вимоги до клопотання про арешт майна, дата клопотання не являється законодавчо встановленою вимогою, яка має бути зазначена в клопотанні про арешт майна. Отже, помилкова дата клопотання про арешт майна, за умови, що він був поданий в передбачений законом строк, не несе жодних юридичних наслідків.

Крім цього, є неспроможними доводи захисника щодо того, що вилучений мобільний телефон не належить ОСОБА_5 , оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, під час обшуку саме ОСОБА_5 добровільно надав слідчому цей мобільний телефон і надав можливість доступу до нього шляхом зняття логічної системи захисту мобільного телефону.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тобто, вказана норма закону надає можливість слідчому під час обшуку вилучати навіть ті речі, документи, гроші, а в даному випадку мобільний телефон, який прямо не зазначений в ухвалі слідчого судді за умови, що він має значення для кримінального провадження.

Більше того, під час обшуку ОСОБА_5 самостійно видав та розблокував мобільний телефон, в ході огляду якого встановлено, що інформація, яка в ньому міститься має значення для кримінального провадження, що також і підтверджується протоколом огляду речей від 24.03.2025, де предметом огляду був вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон.

Відсутність у ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного не є перешкодою для вилучення у нього цього мобільного телефону, оскільки метою арешту майна є п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, а ч. 2 ст. 171 КПК України визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Як вже було зазначено, вказаний мобільний телефон є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки має в собі відомості та інформацію, яка має значення для кримінального провадження, тому законодавчо встановлені обмеження щодо арешту майна особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні за таких обставин, відсутні.

Ненадання представнику повного доступу до усіх матеріалів клопотання про арешт майна є цілком законодавчо обґрунтованим, оскільки слідчим не надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у відповідності до ч. 1 ст. 222 КПК України.

Як і є неспроможними доводи захисника щодо порушення правил підслідності, оскільки досудове розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КПК України, а постановою заступника керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 12.03.2025 визначено підслідність цього кримінального провадження за слідчими СУ ГУНП в Кіровоградській області, оскільки даний вид злочинів відповідно до ст. 216 КПК України підслідний саме органам Національної поліції.

З урахуванням доведеності слідчим правової підстави арешту майна, можливості використання вилучених документів як доказу у кримінальному провадженні, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання слідчого про арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 168, 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 21.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон iPhone, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 .

Копію ухвали суду негайно після її постановлення вручити слідчому, власнику майна та його представнику.

Відповідно до ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_6