УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 274/5229/24

провадження № 51-5424ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 2 вересня 2024 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі ? КК), та засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Як установив суд, ОСОБА_4 , 4 червня 2024 року близько 11:15, перебував в приміщенні службового кабінету № 4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де також знаходився на своєму робочому місці заступник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 та інші особи.

В цей час та місці ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердженні за рахунок приниження інших людей, що супроводжується особливою зухвалістю та поєднане з бажанням завдати тілесні ушкодження, скоїв хуліганські дії відносно ОСОБА_7 .

Так, у вказаний час та місці, використовуючи малозначний привід, з метою самоствердження, ОСОБА_4 безпричинно умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки в область носа останнього, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носа, крововиливу на переніссі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, останній намагався спричинити тілесні ушкодження іншим особам, які знаходились, в приміщенні кабінету № 4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак злочинні дії ОСОБА_4 були припинені працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та поліції.

Своїми умисними діями, які виразились у грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 2 вересня 2024 року вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник не погоджуючись із судовими рішеннями в частині призначеного покарання, через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення щодо його підзахисного змінити та призначити покарання з урахуванням положень статей 75, 76 КК, або інше більш м`яке покарання.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що при призначенні покарання суди не врахували та не надали оцінки, що засуджений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має постійне місце реєстрації та проживання, доглядає за непрацездатною матір`ю, з якою разом проживає і у якої крім нього нікого немає, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що він є учасником бойових дій, згідно висновку КНП «Госпіталь ветеранів війни» потребує психологічної реабілітації та обставину, яка пом`якшує покарання (щире каяття) і відсутність обставин, які його обтяжують.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи, викладені в ній та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні кримінального проступку та кваліфікації дій за ч. 1 ст. 296 КК.

Разом із тим посилання захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість і на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинствіохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, обставини його вчинення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винуватого, який раніше не судимий, неодружений, працевлаштований, за місцем проживання зарекомендував себе загалом позитивно, за місцем роботи характеризується без зауважень, дотримується правил охорони праці, техніки безпеки тощо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, а також обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 зазначене покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК.

Доводи в касаційній скарзі є майже аналогічними за змістом доводам, наведеним захисником в апеляційній скарзі, і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення про неможливість застосування положень ст. 75 КК. Так, враховано що інкриміноване засудженому кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК, відносяться до категорії кримінальних проступків, дані про його особу, який раніше не судимий, неодружений, працевлаштований, за місцем проживання зарекомендував себе загалом позитивно, за місцем роботи характеризується без зауважень, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також щире каяття.

Проживання засудженого разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою, те, що він є учасником бойових дій та його психологічний стан, згідно висновків апеляційного суду не впливає обґрунтованість призначеного покарання у цьому конкретному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Також апеляційний суд зазначив про те, що стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_4 , на чому наполягає захисник, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції статті кримінального закону та не є максимальним.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із урахуванням вимог ст. 75 КК чи у виді штрафу.

При цьому бере до уваги конкретніобставини справи встановлені судом та суспільну небезпеку скоєного, а саме зухвалість дій ОСОБА_4 по відношенню до представника ТЦК під час виконання ним службових обов`язків.

Суд не знаходить підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

Доводи, на які додатково посилається захисник, не знижують ступеня тяжкості вчиненого діяння, а дані про особу та інші обставини свідчать про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 2 вересня 2024 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3