Справа № 308/4107/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Ужгорода обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2023 року за № 0000905 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лумшори, Перечинського району Закарпатської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинуваченням ставиться у вину, що 15 грудня 2023 року, близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи на території двору за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 виник прямий злочинний умисел на вбивство двох безпородних собак рудого кольору, так як останні розірвали сім його курей.

У подальшому, ОСОБА_3 нехтуючи існуючими правилами і нормами поведінки в суспільстві, відношенням до тварин, в порушення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», яким передбачено, що при поводженні з тваринами не допускаються дії, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, та бажаючи загибелі тварин, а саме: двох безпородний собак, рудого кольору із застосуванням жорстоких методів, які вчиняються особливо болючим способом та завдають тварині мучення, фізичного болю і страждань, реалізовуючи свій злочинний умисел, відловив вказаних собак.

Після чого, вчинив активні дії з особливою жорстокістю, а саме: одній собаці наніс один удар важким тупим предметом по голові в область правого вуха та три удари ріжучим предметом (ножем) в область глоточної, запотиличної ділянок, іншій - один удар важким тупим предметом по голові в область правого вуха та два удари ріжучим предметом (ножем) в область глоточної, запотиличної ділянок.

Далі, продовжуючи свої злочинні дії, використовуючи мотузку, одним кінцем якої обв`язав кожну окремо в шийному відділі, інші кінці якої прив`язав до гілля дерева, яке розміщене на огородженій території свого дворогосподарства, здійснив повішання, двох безпородних собак рудого кольору, які віднесені до хребетних тварин, що призвело до їх загибелі.

Згідно звіту про результати досліджень Закарпатської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби в першої собаки на голові в ділянці правого вуха рана нанесена важким тупим предметом. Рана поверхнева зі засохлою кров`ю, глибина рани 0,3 мм з ушкодженням м`яких тканин. На шиї в області глоточної, запотиличної ділянок нанесено три колото-різані рани розміром до 3 см, глибина порізу до 0,5 см. Рани нанесено ріжучим предметом (ножом), краї ран гладкі з рівними краями. В другої собаки на голові в ділянці правого вуха рана нанесена важким тупим предметом. Рана глибока зі засохлою кров`ю, глибина рани 0,5 мм з ушкодженням м`яких тканин. На шиї в області глоточної, запотиличної ділянок нанесено дві колото-різані рани розміром до 2 см, глибина порізу до 0,5 см. Рани нанесено ріжучим предметом (ножом), краї ран гладкі з рівними краями. Смерть наступила від асфіксії, внаслідок удушення зашморгом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 299 КК України, як жорстоке поводження з тваринами, що належать до хребетних, якщо такі дії призвели до загибелі тварин, вчинені з особливою жорстокістю, щодо двох тварин, вчинені активним способом.

В ході судового розгляду пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, щодо фактичних обставин справи державним обвинувачем не уточнювалося, а підтримувалося в обсязі обвинувального акту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по суті пред`явленого йому обвинувачення вказав, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України він не визнає та пояснив, що прийшла поліція до нього додому, точної дати не пам`ятає, і повідомили йому, що у нього на дереві висять собаки. Він пройшов із ними на земельну ділянку, яка відразу знаходиться за його домогосподарством і побачив лежачих мертвих двох собак, яких в подальшому забрали на експертизу. Він не знає чиї це собаки і хто це з ними таке зробив. Вказує, що він має трьох собак, які і на сьогоднішні день знаходяться в нього в дворі. Земельна ділянка за його домогосподарством де лежали мертві собаки дійсно належить йому і має огорожу тільки з сторони дороги.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, допитавши свідків обвинувачення, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 299 КК України було вчинено ОСОБА_3 , зважаючи на наступне.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, стороною обвинувачення надано, а судом досліджено наступні докази:

-витяг з ЄРДР від 16.12.2023, про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 299 КК України, на підставі заяви ОСОБА_6 , в якій він вказує, що 15.12.2023 о 13.49 год. він виявив факт жорстокого поводження з тваринами, а саме на подвір`ї за адресою АДРЕСА_2 на дереві повішені дві собаки;

-рапорт чергового працівника поліції про отримання заяви від громадянина ОСОБА_6 , в якій він вказує, що 15.12.2023 о 13.49 год. він виявив факт жорстокого поводження з тваринами, а саме на подвір`ї за адресою АДРЕСА_2 на дереві повішені дві собаки;

-протокол огляду місця події від 15.12.2023, згідно якого, на земельній ділянці домогосподарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 виявлено тіла двох собак, без ознак життя;

-звіт про результати досліджень Закарпатської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 003514 п.м./23 від 26.12.2023, згідно якого в першої собаки на голові в ділянці правого вуха рана нанесена важким тупим предметом, рана поверхнева зі засохлою кров`ю, глибина рани 0,3 мм з ушкодженням м`яких тканин. На шиї в області глоточної, запотиличної ділянок нанесено три колото-різані рани розміром до 3 см, глибина порізу до 0,5 см. Рани нанесено ріжучим предметом (ножом), краї ран гладкі з рівними краями. В другої собаки на голові в ділянці правого вуха рана нанесена важким тупим предметом. Рана глибока зі засохлою кров`ю, глибина рани 0,5 мм з ушкодженням м`яких тканин. На шиї в області глоточної, запотиличної ділянок нанесено дві колото-різані рани розміром до 2 см, глибина порізу до 0,5 см. Рани нанесено ріжучим предметом (ножом), краї ран гладкі з рівними краями. Смерть наступила від асфіксії, внаслідок удушення зашморгом;

-протокол огляду відеодокумента від 26.12.2023, та відеозапис до протоколу, згідно яких, на відеофайлі наявне зображення дерева на якому висять перев`язані в шийному відділі мотузкою з одного кінця та прив`язані другим кінцем до гілок дерева, кожна окремо, дві собаки, шерсть яких рудого кольору, середнього розміру. З вказаного відео встановити породу собак не можливо. 00 хвилин 02 секунди зображення на відео переводиться на частину автомобіля та частково на домогосподарство, яке є огороджене сіткою. Далі зображення на відео переводиться на дерево на якому висять тіла двох собак, ймовірно без ознак життя. З 00 хвилин 07 секунд зображення переводиться на територію огородженого домогосподарства, як встановлено з матеріалів досудового розслідування за адресою АДРЕСА_1 де проглядаються два будинки. На 00 хвилині 13 секунд зображення знову переводиться на собак, які висять перев`язані мотузкою за шийний відділ та до гілок дерева. 00 хвилин 14 секунд відео завершується.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, за обставин, наведених у обвинувальному акті, сторона обвинувачення посилається також на покази свідка ОСОБА_6 , який був безпосередньо допитаний судом в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, сторони обвинувачення, ОСОБА_6 показав, що 15.12.2023, 13.49 год. проїзджаючи в с. Тарнівці Ужгородського району, як поворот на с. Концово, Ужгородського району побачив двох висячих на дереві собак і відразу зателефонував в поліцію, щоб їх зняти. Кому належать собаки і хто з ними таке вчинив йому не відомо.

Інші свідки сторони обвинувачення, на допиті яких наполягав прокурор ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в силу ст. 63 Конституції України відмовилися давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів.

Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази сторони обвинувачення, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 299 КК України вчинено ОСОБА_3 , зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За змістом ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Предмет доказування в конкретному кримінальному провадженні, тобто сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, встановлення яких необхідно для вирішення кримінального провадження, залежить від того, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення обвинувачується особа, оскільки кримінальні правопорушення різняться за об`єктом, об`єктивною та суб`єктивною сторонами, суб`єктом. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

Відповідно до положень ст. 92 КПК УКраїни, у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

При оцінці представлених суду доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства, положень КПК України, статей 84, 85, 86, 89 КПК України, практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Так, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У ч. 2 ст. 8 КПК України визначено що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у ч. 5 ст. 9 КПК України наголошено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає критеріїв допустимості доказів, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами (справа «Хеглас проти Республіки Чехія», заява № 5935/02, рішення від 01 березня 2007 року, § 84).

Національне судове провадження, коли йдеться про порушення захищеного Конвенцією права (з огляду на характер цього порушення), ЄСПЛ розглядає з позицій дотримання справедливого судового розгляду, що вирізняється не стільки прийнятністю певних доказів за національним правом, скільки тим, чи є провадження, включно із способом збирання доказів, справедливим у цілому («Аллан проти Сполученого Королівства», заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року, § 42).

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Суд зазначає, що він обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суд при розгляді кримінальних проваджень не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

У відповідності до вимог ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, поряд з іншим, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Тобто, сторона обвинувачення, поряд з іншими питаннями, повинна довести перед судом належними та допустимими доказами той факт, що мало місце діяння, зазначене у обвинуваченні, що таке діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України, що обвинувачений ОСОБА_3 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Оцінюючи показання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_6 , безпосередньо допитаного в судовому засіданні та відомості зазначені в письмових доказах сторони обвинувачення вважає їх такими, що не підтверджують обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України саме обвинуваченим ОСОБА_3 .

Зокрема, стороною обвинувачення фактично у вину ОСОБА_3 ставиться обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України тільки виходячи з того, що подія мала місце на земельній ділянці, яка належить йому.

Однак з оглянутих в судовому засіданні протоколу огляду відеодокумента від 26.12.2023, та відеозапису до протоколу вбачається, що земельна ділянка, на якій виявлено повішених собак знаходиться за межами самого домогосподарства належного ОСОБА_3 , земельна ділянка є захаращеною, та частково загородженою тільки з однієї сторони від дороги.

Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті та свідчили б про вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України.

Таким чином суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 299 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК Ураїни, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 (п. 18,19), при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, судом ухвалюється виправдувальний вирок.

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 299 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на день постановлення вироку не обрано.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази: відео файл під назвою «IMG_3833» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 299 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Речові докази: відео файл під назвою «IMG_3833» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1