ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2565/23 Номер провадження 11-кп/814/1969/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000370 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.08.2024,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 04.10.2023 вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.10.2023 та остаточно визначено 6 років позбавлення волі.

Строк покарання ухвалено рахувати з 01.08.2024.

Зараховано у строк покарання період перебування під вартою з 20.10.2023 по 31.07.2024.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, процесуальних витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20.10.2023 о 14 год. 43 хв., ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_9 , умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, з кишені джинсів, належних ОСОБА_10 , які знаходилися у роздягальні, таємно викрав ключі від замку запалювання автомобіля «СІТROЕN», моделі «ZХ АVANTAGE 1.4 L» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , належним користувачем якого є ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_8 вийшов на вулицю за вищевказаною адресою, де поблизу 98 км траси М-22 Полтава-Олександрія, був припаркований автомобіль «СІТROЕN», моделі «ZХ АVANTAGE 1.4 L» д.н.з. НОМЕР_1 , після чого ключем відчинив водійські двері та проник до салону вказаного автомобіля і за допомогою ключа привів у дію блок запалювання, привівши двигун автомобіля до роботи, після чого поїхав на ньому у напрямку м. Кременчук Полтавської області.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України або направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що у нього був відсутній корисливий мотив, оскільки він намагався додзвонитися до потерпілого щоб повідомити йому про те, що заволодів його автомобілем.

Вказує, що місцевий суд неправомірно не застосував положення ч. 4 ст. 289 КК України, оскільки він добровільно повідомив працівникам поліції про місце свого перебування, не переховувався від органів досудового розслідування, не перешкоджав розслідуванню, не врахувавши думку потерпілого, який просив не притягати його до кримінальної відповідальності.

Також при ухваленні рішення просить врахувати обставини, що пом?якшують покарання, а саме перебування на його утриманні неповнолітніх дітей та те, що він одружений.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України, оскільки обвинувачений добровільно повідомив працівників поліції про заволодіння транспортним засобом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд безпідставно відмовив у застосуванні положень ч. 4 ст. 289 КК України та звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки він добровільно повідомив про заволодіння автомобілем, місце свого перебування та знаходження транспортного засобу, добровільно повернув автомобіль потерпілому, відшкодувавши таким чином завдані збитки.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданих ними апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював факту заволодіння транспортним засобом потерпілого без його дозволу, проте зазначив, що не мав умислу на протиправне заволодіння транспортним засобом та корисливого мотиву, намагався повідомити потерпілого про вчинене ним діяння, добровільно заявив про це правоохоронним органам та повернув транспортний засіб власнику.

Проте з матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який розповів, що ніколи не надавав дозволу обвинуваченому на користування його автомобілем, оскільки ОСОБА_8 не мав посвідчення водія. Після того, який потерпілий виявив відсутність автомобіля та обвинуваченого, то зателефонував до поліції. При цьому ОСОБА_10 намагався додзвонитися до ОСОБА_8 , проте не зміг. Коли обвинуваченого затримали працівники поліції, він розповів, що взяв автомобіль, оскільки його матері стало зле.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що після пошкодження його автомобіля обвинуваченим, який перебував за кермом автомобіля потерпілого, ОСОБА_8 постійно перебував поряд зі свідком, доки не приїхали працівники поліції, які затримали обвинуваченого, повідомивши що він незаконно заволодів автомобілем. При цьому ОСОБА_8 просив не викликати поліцію після вчинення ним ДТП, виправдовуючи свої дії тим, що у нього померла дитина.

Також з протоколу огляду відеозапису від 29.10.2023 вбачається, що ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом о 14 год. 43 хв. Згідно з рапортом ст. інспектора ЧВП №2 ОСОБА_13 , ОСОБА_10 заявив у поліцію про незаконне заволодіння обвинуваченим його автомобілем о 15 год. 38 хв.

Враховуючи значну відстань від місця заволодіння транспортним засобом до місця вчинення обвинуваченим ДТП та той факт, що ОСОБА_8 не зателефонував самостійно до правоохоронних органів та просив свідка не викликати працівників поліції для складення протоколу про адміністративне правопорушення, та те, що обвинувачений потерпілому та свідку повідомив різні підстави, які спонукали його заволодіти автомобілем, що свідчить про можливість повідомлення ним неправдивих відомостей, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у обвинуваченого умислу на заволодіння транспортним засобом.

Враховуючи викладене вище, доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вчинене протиправне діяння, є безпідставними, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України.

Також щодо доводів сторони захисту про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК України, необхідно зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 289 КК України звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені частиною першою цієї статті, та добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки.

Згідно з приміткою до ст. 289 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 289 КК України під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 раніше був засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.10.2023 на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинувачений був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. Протиправне діяння у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинив під час іспитового строку, тому його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, що виключає можливість його звільнення від кримінальної відповідальності згідно з ч. 4 ст. 289 КК України.

Всупереч апеляційним доводам обвинуваченого, при призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп?яніння; думку потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинуваченого.

Також місцевий суд правильно врахував, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.10.2023 та вказав на відсутність доказів, що свідчать про наявність у ОСОБА_8 корисливого мотиву.

Крім того, суд взяв до уваги, що обвинувачений одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, в межах санкції статті, у виді позбавлення волі без конфіскації майна, із застосуванням ст. 71 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.08.2024, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4