Справа № 442/5375/24
Провадження № 1-кп/442/65/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000050 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Дрогобича Львівської області, з середньою спеціальною освітою, працюючої різчицею у ПП «Боровик», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка не адвокат, не депутат, одинока матір, неодружена, яка має на утриманні малолітню дитину віком 8 років, згідно п. 5 ст. 89 КК України раніше не судима, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

з участю сторін: прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 09.06.2024 о 12 год. 36 хв. в період дії воєнного стану в Україні, розуміючи, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан терміном на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено, зокрема Указом від 06.05.2024 №271/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 року № 3684-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, який продовжено Указом Президента України від 23.07.2024№ 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 3891-ІХ від 23.07.2024 з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 строком на 90 діб, який продовжено Указом Президента України від 28.10.2024 № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 4024 - ІХ від 29.10.2024 з 05 години 30 хвилин 10.11.2024 строком на 90 діб, в умовах воєнного стануперебуваючи в приміщенні торгівельного залу магазину «Аврора 2245» ТзОВ «Вигідна покупка» за адресою: вул. Малий Ринок, 6 в м.Дрогобичі Львівської області, підійшовши до каси, виявила на поличці перед прилавком мобільний телефон марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 4319,10 грн., який залишила малолітня ОСОБА_7 , та який належить матері останньої ОСОБА_5 після чого ОСОБА_3 вирішила умисно таємно викрасти даний телефон.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за її діями не спостерігають працівники магазину та інші присутні особи, о 12 год. 37 хв. шляхом вільного доступу таємно викрала зазначений вище телефон марки «NOKIA C32 6/128Gb» з полички прилавку. Викрадений телефон ОСОБА_3 заховала у свій пакет, прикривши його парасолею, щоб він не був виявлений сторонніми особами, після чого вийшла з магазину. ОСОБА_3 викрала чуже майно та розпорядилася ним на власний розсуд, чим заподіяла ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 4319,10 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 таємно викрала чуже майно (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, пояснивши, що зранку 09.06.2024, в неділю, мама сказала їй піти купити парасолю, бо в них одна, а скоро дощі. Вона пішла, купила дещо додому і зайшла в магазин «Аврора» , що по вул. Малий Ринок, 6 в м. Дрогобичі. В магазині побачила телефон на прилавку біля каси, де ставляться сумочки (на поличці для сумочок). Вона взяла його в руки, подивилася, він сідав. Вона поставила його назад на поличку, думала, може хтось по нього прийде. Чому цього нема на відеозаписі з магазину вона не знає, може відео підробили. Вона пішла по магазину, вибрала парасолю, потім пішла у той відділ, де продають мило і таке інше. Потім повернулася назад до каси з новою парасолею, і там далі стояв той телефон. Вона ще так подивилася по сторонах, що нема нікого, хто би по нього вернувся, і вирішила, що сама віддасть телефон. Вона поставила телефон у свій кульок. В неї в руках було дві парасолі, одна нова, а друга стара. Стару поставила в кульок, а нову на касу. Продавець прийшла, і скоренької її розрахувала. Вона прийшла з магазину до дому і сказала мамі, що знайшла в «Аврорі» телефон, і що треба знайти зарядку, бо він сідає. Вона забрала телефон до хати, щоб потім повернути його власнику. Вдома хотіла поставити телефон на заряду, але не підійшла зарядка ні від її телефону, ні від телефону сина. Тоді вона хотіла зайти в настройки, подивитися номер телефону, але він був заблокований і звук не підкручувався. Телефон сів повністю і вона попросила маму знайти зарядне в сумці брата, який військовий, але зараз в лікарні. Мама не хотіла шукати нічого у братовій сумці без його дозволу, бо він буде незадоволений. Зранку вона встала, поїхала на роботу на 8 год. в м. Борислав, телефон не заряджала. На роботу до неї приїхала поліція, сказала, що вона вкрала телефон. Але вона його не крала, так як в неї, в сина, в мами і вітчима є телефони, гроші вона теж має, бо працює на роботі. В неї теж була така ситуація, що вона забула планшет на зупинці, але людина повернула їй планшет за два дні, заяву в поліцію вона не подавала, і в даній ситуації вона вирішила зробити так само.

Вона не чула тих дзвінків, які надходили на телефон від потерпілої та її старшої дочки (15 викликів), тому що був виключений звук і телефон був заблокований. Коли вона прийшла додому і витягнула телефон з кулька, то не бачила на екрані жодного пропущеного дзвінка, бо телефон був заблокований, дзвінок від потерпілої вона не відхиляла. Щоб розблокувати телефон, вона вдома витягнула з нього сім-картку і вставила свою, після чого подзвонила на номер своєї мами, але це не помогло розблокувати його.

Телефон повністю розрядився, але в поліцію вона його не понесла, бо хотіла повернути власнику сама.

Продавцю на касі про знайдений телефон вона нічого не казала, бо та не викликала в неї довіри, бігала від каси по магазину.

В своїх соціальних мережах про знайдений телефон оголошення вона не виставляла, бо не могла знати, що зголоситься саме власник телефону.

Наступного дня про знайдений телефон на роботі вона нікому нічого не казала. Вже коли під воротами підприємства стояла поліція, і бригадир спитала чого вони до неї приїхали, відповіла, що мабуть через знайдений телефон.

З роботи вона поїхала разом з працівниками поліції у Дрогобич, де написала слідчому заяву про добровільну видачу знайденого телефону.

Свою вину не визнає, оскільки крадіжку вона не вчиняла. Просить виправдати її у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 89 КПК суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, незважаючи на невизнання своєї винності обвинуваченою ОСОБА_8 , суд розцінює як її спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, її винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доведена зібраними у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку належними, допустимими та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, які не спростовано стороною захисту, є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою.

Так, потерпілаОСОБА_5 надала суду покази про те, що 09.06.2024 в неділю, напередодні дня народження свого чоловіка, вона разом з дочками ходила на 10:30 год. до храму «Святої Трійці» в м.Дрогобичі. Після відправи вона разом з дітьми зайшла в магазин «Аврора», щоб докупити все необхідне до святкового столу, потім зайшли у хлібний магазин «Перша пекарня», де придбала багет, після чого разом з дітьми пішла додому. Ідучи додому, вона згадала, що не купила серветки, тому попросила свою середущу дочку ОСОБА_9 повернутися в магазин »Аврора» по серветки, а сама з молодшою шестирічною дочкою пішла додому. Коли ОСОБА_9 вже певний час не було, вона почала хвилюватися та дзвонити їй на телефон, однак відповіді не було. Тоді до неї надійшов дзвінок з невідомого номеру, це була продавець «Першої пекарні», яка сказала, що дочка стоїть біля неї і хоче щось сказати. Дочка спитала, чи не має вона її телефону, бо вона його десь залишила і немає біля себе. Вона сказала дитині повернутися у «Аврору» і там подивитися за телефоном. Дочка відповіла їй, що вже там була, і телефону нема. Вона сказала дитині чекати її у магазині «Аврора», бо їй вже було неспокійно і вона переживала за дочку. По дорозі в «Аврору» їй зателефонував касир чи то адміністратор магазину, що вони переглянули відео і очікують на неї. Коли вона прийшла в «Аврору» касир наполегливо переконувала її викликати поліцію, тому що сталася крадіжка телефону, що вона і зробила. Приїхали працівники правоохоронних органів, і вона їм пояснила, що її дитина забула телефон, але касир, яка дивилася відео, каже, що його забрала якась жінка. Поліція спершу пояснила їй, що це втрата. Потім вони пішли дивитися відео, і прийшов слідчий, сказав, що це крадіжка, і вона поїхала з ним у поліцію писати заяву. Телефон був практично новий, вона купила його напередодні дня народження дочки ІНФОРМАЦІЯ_2 , і дала їй користуватися, бо її старий телефон вже погано працював. Телефон був зарядженим, він новий і батарея тримала добре. Вона дзвонила до дитини біліше 10 разів і дзвінки йшли, він не був розрядженим. Також її старша дочка дзвонила на номер телефону кілька разів, однак ніхто не відповідав.

Претензій матеріального характеру до обвинуваченої вона не має, лише хоче показати своїм дітям, що в нашій державі є справедливість і порядок, що дитина є захищеною.

Коли дочка ОСОБА_9 дзвонила їй з чужого телефону, то плакала та переживала через втрату телефону.

Відео про обставини крадіжки телефону, вона вперше подивилася в суді. До того слідчий їй пропонував переглянути відео, однак вона відмовилася. В магазині вона теж його не дивилася, оскільки для того є правоохоронні органи, які мають цим займатися.

Вказала, що якщо суд прийде до переконання, що обвинувачена є винною, то при визначені міри покарання покладається на думку суду.

Малолітня свідок ОСОБА_7 , яка допитана в присутності психологів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 законного представника ОСОБА_5 суду пояснила, що 09.06.2024 після церкви зайшла з мамою та сестрою в магазин «Аврора» скупитися. По дорозі додому мама згадала, що треба купи серветки і попросила її вернутися в магазин по серветки. В магазині вона вибрала упаковку серветок і прийшла до каси, телефон поклала на поличку біля каси, дістала гроші з гаманця та оплатила за товар. Коли вже ішла додому та хотіла подзвонити мамі, виявила, що телефону біля неї нема. Повернулася в магазин «Аврору», обійшла магазин, обдивилася, телефону ніде не було, спитала продавця, чи та не знаходила телефон. Вона була розгублена, розплакалася, пішла в хлібний магазин біля «Аврори», і попросила продавця подзвонити до мами, номер якої знала по пам`яті. Продавець подзвонила і вона сказала мамі, що нема телефону. Мама відповіла, що зараз прийде, щоб чекала її в «Аврорі». Мама прийшла до неї в магазин «Аврору», вона з мамою відео не дивилася. Телефон був заряджений, бо вона дзвонила до мами, питала, які серветки купити, мама відповіла, будь-які. Телефоном вона користувалася лише пару тижнів, він був новий, не пошкоджений, його тільки купили і дали їй. Вона дуже переживала за телефон, думала що його загубила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що працює продавцем - консультантом в магазині «Аврора 2245» ТзОВ «Вигідна покупка» за адресою: вул. Малий Ринок, 6 в м. Дрогобичі. Точної дати пригадати не може, однак це було влітку 2024 року, в магазині була дівчинка, купила серветки і вийшла. Дівчинка повернулася через 15 хв. спитала, чи вона не знаходила телефон, сказала, що вона залишила його на касі. Вона телефону не бачила. Дівчинка ходила по магазину і дивилася за телефоном там, де була до цього. Потім вона знову підійшла до неї і сказала, що телефону ніде нема. Вона запропонувала оглянути камери, дівчинка була засмучена, плакала. Вона з адміністратором дивилася відео з камер. На записі було видно, що дівчинка залишила телефон на поличці біля каси, потім зайшла жінка, поставила на поличку з телефоном свою сумочку, після чого поклала телефон собі в сумку, а зверху поставила парасолю, розрахувалася за нову парасолю і пішла. Після перегляду відео, вона передзвонила до мами дівчинки. Коли мама прийшла, вона розповіла їй про те, що побачила на відео, після чого мама викликала поліцію. Жінка, яка забрала телефон, нічого їй не говорила на рахунок телефону, вона телефону не бачила. Обвинувачена, яка сидить в залі, схожа на цю жінку, але чи то точно вона, вона стверджувати не може.

Свідок ОСОБА_13 суду дала показання, що обвинувачена є її рідною дочкою та проживає разом з нею. 09.06.2024 в неділю, вона сказала дочці піти та купити собі парасолю. Коли дочка повернулася з парасолею, то сказала, що знайшла телефон в магазині. Дочка показала їй телефон, він був розряджений, батарея була червона. Дочка сказала шукати шнур, але їхні зарядні пристрої не підходили до телефону, а шукати зарядний шнур у сумці сина, який був у лікарні, вона не хотіла. Дочка вставила в телефон свою сім-карту і дзвонила їй на номер НОМЕР_3 , бо хотіла розблокувати телефон. Казала, що вона хоче знайти в телефоні інформацію про власника і повернути його. Телефон був на беззвучному режимі і був заблокований, а потім сів. Вона зранку знайшла шнур і зарядила телефон. Наступного дня зранку, приблизно о 07:50 год. до них додому прийшли працівники поліції, сказали, що дочка вкрала телефон. Дочка телефон не викрадала, сказала, що в магазині не було людей. Вона зранку зарядила телефон, тому працівникам поліції він був виданий в зарядженому стані. У їх сім`ї кожен має телефон і ним користується. Донька достатньо заробляє щоб дозволити собі купити новий телефон. Телефон, який вона принесла додому не був у задовільному стані. Відзначила, що малолітній син її доньки а її внук, проживає разом з нею та матір`ю в одній квартирі, вона здійснює за ним догляд коли донька йде на роботу чи відлучається із житла.

Показання вказаних свідків є чіткими, послідовними і не викликають сумнівів у їх достовірності, так як узгоджуються з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Оцінюючи показання свідків суд надає їм віри та вважає їх правдивими, оскільки вони не заперечуються стороною захисту та доповнюються іншими доказами по справі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши судовий розгляд, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Крім показань свідків, вина обвинуваченої доведена письмовими доказами, на які посилається сторона обвинувачення у справі та які безпосередньо досліджені судом, зокрема:

заявою потерпілої ОСОБА_5 від 10.06.2024, в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, котра 09.06.2024 приблизно о 13 год. таємно вкрила її мобільний телефон. марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що перебував у користуванні її дочки ОСОБА_7 , яка залишила його у магазині «Аврора» на вул.Малий Ринок, 6 в м.Дрогобичі, чим спричинила майнову шкоду на суму 4 499 грн.;

дорученням слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області від 10.06.2024, наданого відділу кримінальної поліції в порядку ст.40 КПК України, на проведення заходів щодо встановлення особи, яка викрала мобільний телефон марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та повідомлення її про необхідність явки у Дрогобицький РВП для дачі показань;

рапортом оперуповноваженого ВКП Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області від 10.06.2024 про те, що на виконання доручення слідчого ним здійснено перегляд відеозаписів камер спостереження у магазині «Аврора» за адресою: м.Дрогобич, вул. Малий Ринок, 6, та встановлено, що до вчинення крадіжки майна ОСОБА_5 , причетна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима за злочин проти власності, та яку повідомлено про необхідність явки у Дрогобицький РВП;

заявою ОСОБА_3 від 10.06.2024 про те, що вона добровільно видає працівникам поліції мобільний телефон марки NOKIA модель ТА-1534 та СІМ-карту мобільного оператора «Київстар» з маркуванням НОМЕР_4 , який вона 09.06.2024 приблизно о 12:30 год. знайшла в магазині «Аврора» на вул. Малий Ринок в м.Дрогобичі, та забрала на збереження, щоб віддати власнику;

протоколом огляду речей від 10.06.2024, відповідно до якого, предметом огляду є виданий ОСОБА_3 мобільний телефон марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та СІМ-карту мобільного оператора «Київстар» з маркуванням НОМЕР_4 , абонентський номер НОМЕР_5 . В ході огляду встановлено, що у закладці «телефонні дзвінки» 09.06.2024 наявні 12 пропущених дзвінків з номера НОМЕР_6 , який належить потерпілій ОСОБА_5 . Аналізом вказаної інформації встановлено, що перший пропущений дзвінок надійшов 09.06.2024 о 12:33, коли телефон ще знаходився на прилавку біля каси в магазині «Аврора», подальші дзвінки о 13:06, 13:09, 13:10, 13:11, 13:12, 13:15, 13:16, 13:17, 13:18, 13:21, 13:24 надходили, коли телефон вже перебував у ОСОБА_3 , однак на жоден з них обвинувачена не відповіла. Також, 09.06.2024 о 13:13, 13:13, 13:14, 13:25 на телефон надійшли 4 пропущені дзвінки з номеру телефону НОМЕР_7 , який належить старшій дочці потерпілої ОСОБА_14 , на жоден з яких ОСОБА_3 не відповіла та 1 дзвінок о 13:04 вона відхилила. Після цього, о 16:27 наявний 1 пропущений дзвінок з номера НОМЕР_8 та 2 вхідних дзвінки з цього номеру о 16:27 та 16:28 (номер належить матері обвинуваченої ОСОБА_13 ).

Наявність такої кількості дзвінків, які надійшли на телефон з 13:06 по 16:28 год. свідчить про те, що телефон перебував у зарядженому стані, а не був майже розрядженим, як у своїх показаннях стверджувала обвинувачена ОСОБА_3 .

Постановою від 10.09.2024 про визнання речовими доказами мобільного телефону марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та СІМ-карти мобільного оператора «Київстар» з маркуванням НОМЕР_4 , абонентський номер НОМЕР_5 ;

ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 12.10.2024 про накладення арешту на мобільний телефон марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та СІМ-карти мобільного оператора «Київстар» з маркуванням НОМЕР_4 , абонентський номер НОМЕР_5 .

висновком експерта від 11.06.2024 №2860/24 про те, що ринкова вартість мобільного телефону «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у технічно-справному стані, з урахуванням зносу, на 09.06.2024 року становила 4319,10 грн;

постановою від 10.06.2024 про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису в порядку ст.245-1 КПК України;

протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису від 11.06.2024, відповідно до якого з відеореєстратора, встановленого у приміщенні магазину «Аврора» ТзОВ «Вигідна покупка» за адресою: вул.Малий Ринок, 6 в м. Дрогобичі знято файли відеозаписів з камер спостереження, встановлених у даному магазині за 09.06.2024, які записано на компакт-диск «HP DVD+R4.7GB», що долучений до протоколу;

протоколом огляду речей від 14.06.2024, відповідно до якого проведено огляд компакт-диску «HP DVD+R4.7GB» з рукописним написом «Магазин Аврора 09.06.2024», на якому містяться 2 відеофайли «D01_2048», «А11.2500» із записом системи відеоспостереження магазину «Аврора 2245» ТзОВ «Вигідна покупка» за адресою: вул. Малий Ринок, 6 в м.Дрогобичі Львівської області;

постановою від 14.06.2024 про визнання речовим доказом компакт-диску «HP DVD+R4.7GB» з рукописним написом «Магазин Аврора 09.06.2024», на якому містяться 2 відеофайли із записом системи відеоспостереження магазину «Аврора 2245» ТзОВ «Вигідна покупка» за адресою: вул. Малий Ринок, 6 в м.Дрогобичі Львівської області.

Речовим доказом: компакт-диском «HP DVD+R4.7GB» з рукописним написом «Магазин Аврора 09.06.2024», переглядом якого в судовому засіданні встановлено наступне:

на диску наявні 2 відеофайли: «D01_2048», «А11.2500». Переглядом файлу «D01_2048» (Camera 01) встановлено: 09.06.2024 о 12:25:11 в приміщення магазину «Аврора» заходить малолітня ОСОБА_7 , о 12:30:55 вона підходить до каси з упаковкою серветок, натискає на дзвінок, щоб викликати продавця, оплачує покупку та залишає телефон (смартфон чорного кольору) на поличці біля каси. О 12:32:02 дівчинка виходить з приміщення магазину, не забравши телефон. Після чого о 12:34:29 у приміщення магазину заходить ОСОБА_3 . О 12:36:31 вона підходить до каси, в лівій руці у неї червоний пакет та її власна чорна парасоля, у правій руці нова парасоля. Наблизившись до каси, ОСОБА_3 оглядається по сторонах та впритул підходить до полички, на якій лежить телефон ОСОБА_5 , кладе на нього свою стару парасолю та пакет червоного кольору. О 12:37:00 ОСОБА_3 правою рукою дістає телефон та кладе його у свій пакет червоного кольору, після чого забирає з полички стару парасолю та прикриває нею телефон у пакеті. В цей же час позаду ОСОБА_3 стоять дві жінки-покупці, які не спостерігають за її діями, а вона, відгородившись від них спиною, нічого не каже їм про телефон. Camera 01 записує звук, однак ОСОБА_3 мовчить. О 12:37:27 ОСОБА_3 оплачує касиру за нову парасолю та о 12:37:36 відходить від каси, нічого не сказавши касиру про телефон, який поклала у свій пакет. О 12:37:40 ОСОБА_3 виходить з приміщення магазину з червоним пакетом та новою парасолею у руках.

Переглядом файлу «А11.2500» (Camera 11) встановлено, що 06.09.2024 о 12:30:56 малолітня ОСОБА_7 , стоячи біля каси, тримає у правій руці упаковку серветок, а мобільний телефон (смартфон чорного кольору) кладе на поличку біля каси, після чого дістає з сумки гаманець, оплачує за серветки та о 12:31:57 іде від каси до виходу з магазину, залишивши телефон на поличці.

О 12:36:31 ОСОБА_3 підходить до каси, оглядаючись по сторонах, в лівій руці у неї червоний пакет та її власна чорна парасоля, у правій руці нова парасоля. О 12:36:43 ОСОБА_3 стає впритул до полички, на якій лежить телефон ОСОБА_5 , кладе на нього свою стару парасолю та пакет червоного кольору. О 12:37:00 ОСОБА_3 правою рукою дістає телефон та кладе його у свій пакет червоного кольору, після чого забирає з полички стару парасолю та прикриває нею телефон у пакеті. О 12:37:16 до каси підходить жінка-касир, якій ОСОБА_3 оплачує за нову парасолю та о 12:37:36 ОСОБА_3 іде від каси до виходу з магазину, не видавши телефон касиру.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню. Ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченої та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України. Ці докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, є узгодженими між собою та іншими доказами у справі. Жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Під час розгляду даної справи обвинувачена ОСОБА_3 заперечувала, що вона викрала мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 , проте визнала, що вона заволоділа цим телефоном, знайшовши його в приміщенні магазину «Аврора» на вул. Малий Ринок в м.Дрогобичі та в подальшому мала намір повернути його власнику.

Однак такі показання обвинуваченої ОСОБА_3 суд оцінює критично, як спробу уникнути кримінальної відповідальності.

Положеннями ст. 337 ЦК України, які регулюють цивільно-правові відносини з приводу знахідки, передбачено, що особа, яка знайшла загублену річ, повинна негайно повідомити про знайдену річ особу, яка її загубила, а у разі якщо така особа або її місцезнаходження невідомі, то заявити про знахідку до Національної поліції або органів місцевого самоврядування.

З правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 11.12.2014 (справа № 5-23кс14), вбачається, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Відповідно до постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.07.2019, у справі № 761/31918/14-к з якої вбачається, що якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Відповідні висновки викладені також у постановах ККС ВС від 20.03.2018 у справі № 464/3742/15-к, від 06.11.2018 у справі № 127/3792/16-к, від 02.10.2018 у справі № 686/23920/16-к.

В судовому засіданні встановлено, що після того коли обвинувачена ОСОБА_3 виявила телефон в магазині не повідомила про нього ні касиру магазину, ні адміністратору магазину, після заволодінням телефон потерпілої ОСОБА_5 , вона поставила його в пакет червоно кольору, віднесла до свого місця проживання, та маючи тривалий час не повідомила про знахідку в органи внутрішніх справ чи в соціальних мережах.

Вищевказані дії ОСОБА_3 об`єктивно свідчать про те, що вона умисно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, зокрема, двох жінок, які стояли позаду неї в черзі до каси, викрала мобільний телефон марки «NOKIA C32 6/128Gb», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_9 , сховала його у свій пакет, прикрила зверху парасолею та не мала наміру повертати викрадене, оскільки не повідомила про вказаний факт касира магазину.

Таким чином, у діях обвинуваченої ОСОБА_3 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд критично оцінює доводи захисту щодо того, що в діях обвинуваченої ОСОБА_3 відсутній умисел спрямований на таємне заволодіння чужим майном, оскільки за встановлених судом обставин, обвинувачена ОСОБА_3 не вжила будь-яких дій спрямованих на повернення телефону його власнику, хоча мала можливість це зробити.

Отже, твердження обвинуваченої щодо непричетності до вчинення зазначених вище діянь суд розцінює як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі, тим самим намагаючись усунути свою причетність у вчиненні інкримінованого їй діяння та в настанні шкідливих наслідків.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України поза будь-яким розумним сумнівом, що повністю узгоджується з пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), відповідно до якого "суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченої в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності обвинуваченої у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

При призначенні покарання обвинуваченій суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому, обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, та обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, - судом не встановлено.

Отже, при обранні виду і розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, враховуючи спосіб посягання, форму і ступінь вини, особу обвинуваченої, її характеризуючи дані, яка є одинокою матір`ю, неодружена, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно п. 5 ст. 89 КК України раніше не судима, яка не визнала себе винною, не розкаялась, що підвищує її суспільну небезпеку.

Враховуючи вищенаведене, ставлення обвинуваченої ОСОБА_3 до наслідків своїх дій, висновок прокурора та думку потерпілої щодо покарання обвинуваченій, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, яке є мінімальним, що визначено у санкції статті за якою обвинуваченій пред`явлено обвинувачення, та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки відсутні обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд дійшов висновку, що така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування у неї звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Запобіжний захід, який було обрано до обвинуваченої ОСОБА_3 закінчився, та в подальшому судом не продовжувався, оскільки не було заявлено відповідних клопотань, а відтак, підстав для його застосування до набрання вироком законної сили не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2024 підлягає скасуванню.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільній позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Одночасно суд вважає за необхідне постановити відповідну ухвалу в порядку ч.1 ст. 378 КПК України, оскільки в обвинуваченої ОСОБА_3 є малолітня дитина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_3 рахувати з моменту її затримання на виконання даного вироку.

Скасувати заходи по забезпеченню кримінального провадження, а саме - арешт на майно, накладений згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2024.

Речові докази:

мобільний телефон марки «NОКІА С32 6/128Gb», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 відповідно до ухвали суду від 17.12.2024 - залишити у власності останньої;

СІМ-картку мобільного оператора «Київстар» з маркуванням « НОМЕР_4 », абонентський номер НОМЕР_5 , яка знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області - повернути ОСОБА_5 ;

компакт-диск «НР DVD+R 4.7GB» з рукописним написом «Магазин Аврора 09.06.2024», який містить 2 відеофайл із записом системи відеоспостереження магазину «Аврора», ТзОВ «Вигідна покупка», за адресою: вул. Малий Ринок, 6 в м.Дрогобич Львівської області - залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1