Справа № 591/3398/23
Провадження № 1-кп/591/122/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000053 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, працюючого, не одруженого, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

05 січня 2023 року близько 06.20 год. ОСОБА_8 керував автомобілем «Geely CK», н.з. НОМЕР_1 та рухався по вул. Г.Крут в напрямку вул. Замостянської в м. Суми, де в районі буд. 70, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, не обравши безпечної швидкості руху, не зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину по нього, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми (забій головного мозку, переломи основи черепа, суарахноїдальноінтравентрикулярний крововилив, пластинчата субдуральна гематома лівої скроневої ділянки, забійна рана лобної ділянки справа, множинні забої-садна волосистої частини голови), від яких помер в лікарні.

Водій ОСОБА_8 допустив порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, яким передбачено, що: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допущене водієм ОСОБА_8 порушення вимог п. 18.1 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що наступили.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що дійсно він вчинив його за наведених обставин. Заявлені цивільні позови про відшкодування витрат на лікування потерпілого визнав, а цивільні позови потерпілих визнав частково, вважаючи завищеним розмір заподіяних збитків.

Допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, пов`язаного з ДТП, під час якої загинув їх батько. Цивільні позови підтримали.

Крім цього, вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколами оглядів місця події, під час яких зафіксована слідова картина в місці зазначеної ДТП та оглянутий труп потерпілого (т. 2 а.с. 52, 60); висновком експертизи технічного стану транспорту, яким підтверджена технічна справність автомобіля в момент ДТП (т. 2 а.с. 66); висновком трасологічної експертизи, яким встановлено місце наїзду на пішохода (т. 2 а.с. 74); матеріалами тимчасового доступу, яким вилучені документи стосовно виклику швидкої на місце події (т. 2 а.с. 77-81); протоколами слідчих експериментів за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 82, 84); висновком автотехнічної експертизи, яким підтверджено наявність в діях обвинуваченого наведеного порушення ПДР України, яке перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП (т. 2 а.с. 87); висновками судово-медичних експертиз №№ 55/36, 83, 202, 70, 39/2024 (т. 2 а.с. 91-99, т. 3 а.с. 52), якими підтверджений характер, ступінь тяжкості, локалізація, механізм утворення наведених вище тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим при ДТП та їх перебування в причинному зв`язку зі смертю; висновком судово-психіатричної експертизи підтверджена осудність обвинуваченого (т. 2 а.с. 101); висновком медичного огляду підтверджено керування водієм транспортом в тверезому стані (т. 2 а.с. 110).

Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, як особа, що керувала транспортним засобом, порушив правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_8 суду не наведено.

При цьому, дійшовши висновку про відсутність у ОСОБА_8 пом`якшуючих покарання обставин, суд виходить з роз`яснень, які надав Верховний Суд в постанові від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, хоча ОСОБА_8 під час судового розгляду заявляв про визнання своєї винуватості у вчиненому, проте, таке зізнання мало формальний характер. Крім того, під час розгляду справи встановлена лише в незначній мірі формальна та пасивна спроба для відшкодування збитків чи намагання будь-яким чином допомогти потерпілій стороні оговтатись від пережитого, компенсувати перенесені страждання, чи полегшити душевний біль, пов`язаний з втратою батька, що носить нещирий та вимушений характер.

Не вважає суд пом`якшуючою покарання обставиною і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки всі учасники події були відомі органу досудового розслідування з самого початку і всі подальші дії зводились до технічної сторони проведення відповідних експертних досліджень на підставі отриманих вихідних даних, в тому числі з урахуванням очевидної участі обвинуваченого в ДТП.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, працює, не одружений, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має суттєві вади здоров`я.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, позитивний висновок органу з питань пробації.

Беручи до уваги викладене та дані щодо особи обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, яке хоча і призвело до невідворотніх наслідків у вигляді загибелі потерпілого, проте було вчинено з необережності та в тверезому стані, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та відсутність інформації про системний характер порушень ПДР України зі сторони обвинуваченого в минулому, врахувавши молодий вік обвинуваченого, його позитивні характеристики та наявність суттєвих вад здоров`я (які поза розумним сумнівом не виключають ускладнення його контакту з потерпілою стороною), відсутність судимостей, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе з призначенням покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами та з застосуванням іспитового строку, оскільки саме це сприятиме досягненню мети провадження (тим більше в умовах війни) та відшкодуванню заподіяних ним збитків.

Цивільні позови Департаменту фінансів Сумської ОДА (т. 1 а.с. 22) та КНП СОР «Сумська ОКЛ» (т. 1 а.с. 30), підтверджені довідками та на які не було подано суттєвих та вагомих заперечень, пов`язані з лікуванням потерпілого в медичному закладі, підлягають задоволенню.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 40, 175) підлягає частковому задоволенню, оскільки заявлена сума майнових збитків виходить за межі обвинувачення та не є шкодою безпосередньо заподіяною злочином, в розумінні ч. 1 ст. 128 КПК України, тим більше, що суду не подано доказів, стосовно того, що понесені потерпілою витрати були безпосередньо пов`язані з подією ДТП та вони на переконання суду цілком охоплюються поняттям та обґрунтуванням моральної шкоди.

Завдання моральної шкоди в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачем ОСОБА_5 , оскільки завдання моральної шкоди зумовлюється стражданнями, завданими внаслідок втрати близької людини батька, які є значними та призвели до невиправних та негативних змін в житті, що безумовно викликає болісні відчуття, страждання, які продовжуються і в цей час, а заявлена потерпілою сума в 400000 гривень є належною та здатною компенсувати хоча б мінімально понесені моральні страждання. Відтак, виходячи з глибини та характеру страждань, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, належною на відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним кримінальним правопорушенням, на переконання суду, є сума коштів в 400000 гривень, яка підлягає стягненню з ПАТ «СК «УСГ» в сумі 83750 гривень (відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із розрахунку наявності в справі лише двох потерпілих, які претендують на таке відшкодування) та з обвинуваченого в сумі 316250 гривень, тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 69, 168) підлягає частковому задоволенню, оскільки заявлена сума майнових збитків частково виходить за межі обвинувачення та не є шкодою безпосередньо заподіяною злочином, в розумінні ч. 1 ст. 128 КПК України, зокрема, кошти в сумі 926,2 гривень (ліки позивачці), тим більше, що суду не подано доказів, стосовно того, що понесені потерпілою витрати були безпосередньо пов`язані з подією ДТП та вони на переконання суду цілком охоплюються поняттям та обґрунтуванням моральної шкоди.

Не можуть бути задоволені і вимоги позивачки в частині організації поминального обіду (6511 гривень, 2549,45 гривень, 2690,71 гривень), що узгоджується з положеннями ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», в якій застережено, що поминальні обіди не охоплюються визначеним терміном «поховання померлого».

Не підтверджено суду і витрачення коштів в сумі 260000 гривень на облаштування та встановлення пам`ятника в місці поховання, оскільки суду подані докази лише щодо розрахунку вартості таких робіт та виготовлення пам`ятника, проте доказів на підтвердження того, що такі кошти були фактично витрачені потерпілою, суду не подано, що також узгоджується і з вимогами ч. 4 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою застережено можливість відшкодування витрат, які були фактично понесені.

Таким чином, суду підтверджено відповідними доказами у вигляді квитанцій, договорів, чеків заподіяння потерпілій шкоді в сумі 13206,17 гривень (придбання ліків батькові) та витрати на поховання в сумі 14884 гривні (8562 + 4491 +405 + 1216 + 210), які підлягають стягненню: в сумі 13206,17 гривень з обвинуваченого, як безпосередньо винної особи у вчиненні кримінального правопорушення, яке призвело до смерті потерпілого та в сумі 14884 гривні - з ПАТ «СК «УСГ» (відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Завдання моральної шкоди в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачем ОСОБА_4 , оскільки завдання моральної шкоди зумовлюється стражданнями, завданими внаслідок втрати близької людини батька, які є значними та призвели до невиправних та негативних змін в житті, що безумовно викликає болісні відчуття, страждання, які продовжуються і в цей час, а заявлена потерпілою сума в 400000 гривень є належною та здатною компенсувати хоча б мінімально понесені моральні страждання. Відтак, виходячи з глибини та характеру страждань, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, належною на відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним кримінальним правопорушенням, на переконання суду, є сума коштів в 400000 гривень, яка підлягає стягненню з ПАТ «СК «УСГ» в сумі 83750 гривень (відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із розрахунку наявності в справі лише двох потерпілих, які претендують на таке відшкодування) та з обвинуваченого в сумі 316250 гривень, тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону.

Також скасуванню підлягає накладений арешт на автомобіль, власником якого є обвинувачений, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу, саме з метою збереження речових доказів, відпала потреба.

Процесуальні витрати, підтверджені прокурором та пов`язані з проведенням експертних досліджень слід стягнути з обвинуваченого.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі ч. 2 ст. 286 КК України, ст.ст. 1166-1168, 1177, 1206 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 120, 127-129, 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Цивільний позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації задовольнити та стягнути на його користь з ОСОБА_8 кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 700,8 гривень.

Цивільний позов Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» задовольнити та стягнути на його користь з ОСОБА_8 кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 30898,92 гривні.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» кошти в сумі 83750 гривень та з ОСОБА_8 кошти в сумі 316250 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути на її користь на відшкодування майнової шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» кошти в сумі 14884 гривні та з ОСОБА_8 кошти в сумі 13206,17 гривень, а також на відшкодування моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» кошти в сумі 83750 гривень та з ОСОБА_8 кошти в сумі 316250 гривень.

Речові докази: диск залишити в матеріалах провадження; автомобіль «Geely CK», н.з. НОМЕР_1 залишити в користуванні володільця, зі скасуванням накладеного на нього арешту.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 4908,28 гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1