Справа № 541/4771/24
№ провадження 1-кп/541/108/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 05 грудня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполя Донецької області, громадянки України, з повною середньою освітою, заміжньої, яка не працює, утриманців не має, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , яка не пройшла встановленої процедури отримання водійського посвідчення, затвердженої постановою КМУ від 08 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», вчинила дії, спрямовані на пособництво у підробленні посвідчення водія за наступних обставин.

31 травня 2022 в денний час доби (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 , яка перебувала за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія на власне ім`я, що посвідчує право керування транспортними засобами категорії «В».

Із цією метою ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на порушення встановленого законом порядку завірення та використання офіційних документів, порядку документального підтвердження фактів, що мають юридичне значення, будучи обізнаною з порядком отримання посвідчення водія, яке видається установою відповідним територіальним сервісним центром МВС України, який має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання такого документа, а саме посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 844 «Про затвердження зразків, бланків і технічних описів бланків Національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» відноситься до документів, які перебувають в офіційному обігу України, тобто є офіційним документом та надає право на керування транспортними засобами відповідних категорій, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, діючи умисно, протиправно, з метою підроблення посвідчення водія та подальшого його особистого використання, усвідомлюючи кримінально-протиправний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, зі свого особистого мобільного телефону зайшла до мережі Інтернет, де відшукала оголошення про виготовлення бланків водійських посвідчень за оплату, що було розміщене невстановленою особою.

В подальшому ОСОБА_4 , реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, усвідомлюючи, що процедура отримання посвідчення водія передбачає закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання іспитів у сервісному центрі МВС, вступила у змову з невстановленою особою щодо виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія на власне ім`я.

Продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного умислу, спрямованого на пособництво у підробленні посвідчення водія, ОСОБА_4 у застосунку «WhatsApp» надіслала невстановленій особі свої анкетні дані, а саме: своє попереднє прізвище ОСОБА_6 , ім`я та по батькові, дату та місце народження, особистий підпис, копію ідентифікаційного коду та фотознімок, а також відправила на невстановлений банківський рахунок грошові кошти в розмірі 12 300 грн, тим самим сприяючи невстановленій особі у підробці посвідчення водія.

В подальшому (точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено), невстановлена особа з невстановленого досудовим розслідуванням місця відправила до відділення № 4 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться за адресою: вул. Гоголя, 137/8, м. Миргород,посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 31 травня 2022 року на ім`я ОСОБА_7 , яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, що посвідчує право керування транспортними засобами категорії «В».

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів від 10 грудня 2024 року № СЕ-19/117-24/21600-ДД, бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 31 травня 2022 року на ім`я ОСОБА_7 не відповідає аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу.

Крім цього, 05 грудня 2024 о 12 год 05 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні територіального сервісного центру МВС № 5344, що знаходиться за адресою: вул. Миргородських Дивізій, 16 в м. Миргороді Полтавської області, маючи при собі підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 та достовірно знаючи, що воно за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу та є підробленим, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою створення видимості наявності у неї дійсного посвідчення водія та відповідно із цим права на керування транспортними засобами перед працівниками територіального сервісного центру МВС № 5344, у зв`язку зі зміною свого прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 » та закінченням терміну дії, зазначеному у підробленому посвідченні з серійним номером НОМЕР_1 , надала його для обміну на нове працівнику територіального сервісного центру МВС № 5344, тим самим використала його.

Після цього, 05 грудня 2024 року в ході огляду у ОСОБА_4 вилучено посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 з її анкетними даними та фотокарткою.

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів від 10 грудня 2024 року № СЕ-19/117-24/21600-ДД, бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 31 травня 2022 року на ім`я ОСОБА_7 не відповідає аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу.

Вказані дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підробленні офіційного документа (посвідчення водія), за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

26 грудня 2024 року між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

З урахуванням визнання обвинуваченою ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, особи останньої, яка характеризується позитивно, раніше не судима, тяжкість кримінальних правопорушень, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень) та відсутність обставини, що обтяжують покарання, сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання:

-за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Отримана згода обвинуваченої ОСОБА_4 на призначення запропонованого виду та розміру покарання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор до початку судового розгляду, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, просила затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував, зазначила, що під час укладення даної угоди обвинуваченоій були роз`яснені її права та обов`язки.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, вид покарання, яке буде до неї застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67, 69 КК України з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, даних про її особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов не пред`являвся.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта і які документально підтверджені, в сумі 2 785,65 грн відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КК України суд стягує з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373,374, 475 КПК України, суд

ухвалив :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 грудня 2024 року, укладену між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

-за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 06 грудня 2024 року на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , скасувати.

Речові докази: бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , оптичний носій інформації DVD-R диск, на якому містяться відеозаписи з приміщення територіального сервісного центру № 5344, зберігати в матеріалах провадження.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 2 785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 65 коп.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до відповідальності, встановленої законом відповідно до ст. 389-1 КК України.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

СуддяОСОБА_1