Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/716/23
Провадження № 1-кп/382/20/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження № 0000658, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України.

17.02.2025 року прокурором подано клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов?язків, а також запобіганням певним спробам, зокрема: переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), а тому до неї слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Про наявність вказаних ризиків свідчать наступні факти, зокрема:- ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в тому, що ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинені кримінальні правопорушення, які є за ступенем тяжкості є тяжкими злочинами (ч. 1 ст. 307 КК України - покарання за яке законом передбачено позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років; ч. 2 ст. 307 КК України - покарання за яке законом передбачено позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна), може намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду. Так, відповідно до ухвали Яготинського районного суду від 28.11.2024, в судове засідання на 13.00 год. 18.12.2024 призначено допит залегендованої особи - свідка ОСОБА_6 (анкетні дані змінені), в порядку ч. 9 ст. 352 КПК України, із приміщення Вищого антикорупційного суду, в режимі відеоконференції3використанням технічних засобів у спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них. Проте, в судове засідання призначене на 13.00 год. 18.12.2024 обвинувачена ОСОБА_4 не з?явилась та про поважність свого неприбуття по даний час суд не повідомила. Враховуючи не прибуття в суд обвинуваченої, допитати свідка (легендовану особу) не представилось за можливе, в зв`язку з чим було перенесено судове засідання. Ухвалою Яготинського районного суду від 18.12.2024, в судове засідання на 13.00 год. 24.01.2025 призначено допит залегендованої особи свідка ОСОБА_6 (анкетні дані змінені), в порядку ч. 9 ст. 352 КПК України, із приміщення Вищого антикорупційного суду, в режимі відеоконференції. Проте, в судове засідання призначене на 13.00 год. 24.01.2025 обвинувачена ОСОБА_4 прибула в стані алкогольного сп?яніння (1.3 проміле) та за своїм станом не змогла приймати участь у судовому засіданні. Ухвалою Яготинського районного суду від 27.01.2025, в судове засідання на 13.45 год. 10.02.2025 призначено допит залегендованої особи свідка ОСОБА_6 (анкетні дані змінені), в порядку ч. 9 ст. 352 КПК України, із приміщення Вищого антикорупційного суду, в режимі відеоконференції. Проте, в судове засідання призначене на 13.45 год. 27.01.2025 обвинувачена ОСОБА_4 не з?явилась та про поважність свого неприбуття по даний час суд не повідомила. Враховуючи не прибуття до суду обвинуваченої, допитати свідка (легендовану особу) не представилось за можливе, в зв`язку з чим було перенесено судове засідання. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 27.01.2025 застосовано привід до обвинуваченої ОСОБА_4 . Відповідно до матеріалів ВП № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області місце перебування ОСОБА_7 не було встановлено. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 10.02.2025 застосовано привід до обвинуваченої ОСОБА_4 . Вищевикладене вказує на ухилення обвинуваченої ОСОБА_4 від суду та участі в розгляді кримінального провадження. Запобігання ризикам переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від суду та перешкоджання нею розгляду кримінального провадження становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою; - ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає у тому, що ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовується тим, що наразі існує ризик того, що вона знаючи про фактичне місце проживання свідків, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу або умовляння чи переконання, змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитись від дачі будь-яких показань;- ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає у тому, що ОСОБА_4 не має постійного джерела доходу для забезпечення у достатньому обсязі потреб для її існування, при цьому обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, при цьому суспільна небезпека кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачується, визначається тим, що такі дії призводять до неконтрольованого обігу наркотичних засобів, що спричиняє шкоду здоров?ю населення, остання має зв?язки з антигромадськими елементами, це вказує на те, що перебуваючи на волі остання може продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачується. Виходячи з вищевикладеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України, жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України та є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання останньою покладених на неї процесуальних обов?язків та запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй злочинів, які є тяжкими, а також існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що вона може здійснити вищевказані дії, що зазначені у пунктах 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на неї обов?язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м?яких запобіжних заходів до ОСОБА_4 не зможе запобігти вказаним ризикам. Враховуючи вищевикладене, є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 , а тому останній необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачена та захисник заперечили проти обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою; захисник просив обрати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки прокурором не доведенонаявність всіх обставин, передбачених частиною першою ст. 194 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ" у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: "Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у "демократичному суспільстві" у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Хайредінов проти України" (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін "свавільність" розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі "Моорен проти Німеччини" (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі "Нештак проти Словаччини" (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)".

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Частиною 4 статті 194 КПК України передбачено, що суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

В обґрунтування клопотання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилалась на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1статті 177 КПК України.

Суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена неодноразово в судові засідання не з`являлася, доказів поважності неявки на виклик суду не подано; судом відкладалися судові засідання та до обвинуваченої було застосовано привід, а також накладено грошове стягнення за невиконання процесуальних обов`язків.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно обвинуваченої, суд, погоджуючись із думкою прокурора про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також обґрунтування обставин, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, разом з тим враховує, що клопотання не містить переконливого обґрунтування, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак на даний час тримання під вартою не можна визнати пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, оцінюючи доводи прокурора, надавши оцінку наявності ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що на даний час застосування виняткового запобіжного заходу належним чином не довеено (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами доводи та дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце реєстрації та проживання, не працює, але проживає з донькою, яка їй допомагає, неодноразово в судові засідання не з`явилася, доказів поважності неявки на виклик суду не надала, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, враховуючи, що існує ризик (ст. 177 КПК України), враховуючи доводи сторони захисту, суд, з метою запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобовго домашнього арешту. Такий запобіжний захід на даний час є співмірним з існуючими ризиками та може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 184, 194, 196, 331, 369-372, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресоюАДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, на час судового розгляду строком на 60 днів та покласти на останню такі обов`язки:

- цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади територіального управління ДМС України, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали суду покласти на Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за місцем проживання обвинуваченої.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк домашнього арешту рахувати з моменту винесення ухвали 17.02.2025 року.

Строк дії ухвали визначити до 18.04.2025 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1