Дата документу 03.12.2024 Справа № 334/2240/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1119/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/2240/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.259 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Юрківка Оріхівського району Запорізької області, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 10 січня 2024 року, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з особистих спонукань вирішила зателефонувати оператору «102» з завідомо неправдивим повідомленням про замінування буд. АДРЕСА_2 . Далі, обвинувачена, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, бажаючи настання таких наслідків, достовірно знаючи, що вказане вище повідомлення про замінування будинку є неправдивим, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху мешканців будинку, 10 січня 2024 року, приблизно о 12 годині 04 хвилині, з власного мобільного телефону марки «Sigma mobile», імеі: НОМЕР_1 , з абонентським номером оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_2 , зателефонувала до оператора спеціальної телефонної лінії «102» та в усній формі повідомила завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху житлового будинку за адресою: м.Запоріжжя, вул.Петра Сагайдачного (колишня назва Бородінська), №6, що призвело до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.259 КК, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчинене повторно. Їй призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 січня 2024 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок змінити в частині вирішення питання щодо долі речових доказів. На підставі п.4 ч.1 ст.962 КК мобільний телефон «Sigma mobile», IMEI: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , конфіскувати в дохід держави як знаряддя вчинення злочину. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_8 використовувала власний мобільний телефон марки «Sigma mobile», IMEI: НОМЕР_1 , в якості знаряддя вчинення злочину як засіб комунікації для завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху. Постановою слідчого вказаний мобільний телефон, виявлений та вилучений у ОСОБА_8 в ході огляду місця події, та на якому виявлено вихідні дзвінки на лінію «102», визнано речовим доказом та ухвалою слідчого судді накладено арешт на нього. Отже, мобільний телефон «Sigma mobile», IMEI: НОМЕР_1 , ОСОБА_8 використано як знаряддя вчинення злочину, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.962 КК та п.1 ч.9 ст.100 КПК він підлягав спеціальній конфіскації в дохід держави. Однак, суд не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, та без мотивування свого рішення повернув мобільний телефон ОСОБА_8 .

Також прокурор просила повторно дослідити під час апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження, що стосуються вилучення, визнання речовим доказом та накладення арешту на мобільний телефон.

У судове засідання апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась. В апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд провів апеляційний розгляд без участі обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; захисника, який не заперечував проти задоволення скарги, та зазначив, що його підзахисна обізнана про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора, просила розглядати справу без її участі, вирішивши апеляційну скаргу на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.404 КПК вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність правової кваліфікації її дій за ч.2 ст.259 КК, у тому числі і міра та розмір призначеного судом покарання в апеляційній скарзі прокурора, як і іншими учасниками кримінального провадження, не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо необхідності застосування спеціальної конфіскації до речових доказів, питання про які було вирішено в оскаржуваному вироку в загальному порядку, передбаченому ст.100 КПК.

Згідно вимог ч.1 ст.96-1 КК спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення в тому числі й умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.96-2 КК, п.1 ч.9 ст.100 КПК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Всупереч цим вимогам закону, вирішуючи питання щодо речових доказів у порядку, визначеному ст.100 КПК, суд повернув ОСОБА_8 належний їй мобільний телефон марки «Sigma», IMEI: НОМЕР_1 . При цьому не врахував, що цей мобільний телефон постановою слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 11 січня 2024 року визнаний речовим доказом, оскільки з нього обвинувачена здійснила завідомо неправдиве повідомлення про замінування будинку, тобто що цей речовий доказ підпадає під критерії знаряддя вчинення злочину і підлягає спеціальній конфіскації.

За правилами п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За правилами ч.1 ст.408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що спеціальна конфіскація не входить до переліку кримінальних покарань, визначених ст.51 КК, та рішення про неї згідно ч.4 ст.374 КПК приймається разом з рішеннями щодо речових доказів і документів. Таким чином, її належить вважати спеціальною формою розпорядження грошима, цінностями та іншим майном, що відповідають ознакам ч.1 ст.96-2 КК, а отже застосування спеціальної конфіскації не може розцінюватись як призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Крім того, з положень п.3 ч.1 ст.408 КПК випливає, що виправлення помилки, допущеної судом першої інстанції, яка стосується лише майнових інтересів обвинуваченого та не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, здійснюється шляхом зміни вироку навіть у тому випадку, якщо при цьому майнові інтереси обвинуваченого зазнають додаткових обмежень.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до знаряддя вчинення злочину - мобільного телефону марки «Sigma», IMEI: НОМЕР_1 , який переданий до камери схову речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4