УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа № 278/2471/15

провадження № 51 - 961 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

установив:

Касаційна скарга не відповідає вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

З доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор ОСОБА_4 не брав участі в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, як і не брав участі

у судовому засіданні в суді першої інстанції (відповідно до вироку Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2023 року, наявному у Єдиному державному реєстрі судових рішень) і в силу положень ч. 4 ст. 36 КПК не

є прокурором вищого рівня.

Водночас, звертаючись із касаційною скаргою, прокурор не додав до неї документ, який би підтверджував його повноваження на подання касаційної скарги - постанову про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження у цьому кримінальному провадженні, що позбавляє Верховний Суд можливості належним чином перевірити його право на оскарження ухвали апеляційного суду.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

У поданій касаційній скарзі прокурор зазначає про незаконність ухвали апеляційного суду з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, і просить призначити новий розгляд у цьому суді.

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до по положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не вправі виходити за межі касаційних вимог, якщо цим погіршується становище виправданого, а отже касаційна скарга прокурора з вимогою про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, який залишив без змін виправдувальний вирок місцевого суду, повинна відображати відповідні мотиви і доводи на обґрунтування такого рішення, оскільки згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 КПК Суд

не може визначати такі підстави самостійно.

У касаційній скарзі прокурор вказує на порушення норм кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, які, на його думку, були допущені апеляційним судом під час розгляду кримінального провадження, однак при цьому не зазначає, які саме норми процесуального права були порушені судом і як це вплинули чи могли вплинути на законність судового рішення.

Враховуючи положення статей 433, 437 КПК, наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та

в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.

За правилами ст. 429 КПК суд касаційної інстанції встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року залишити без руху і надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж семи днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3