Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/245/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за апеляційною скаргою із змінами та доповненнями захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115, п.п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 14:50 години 10.02.2025 до 14:50 години 10.04.2025,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115, п.п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 14:50 години 10.02.2025 до 14:50 години 10.04.2025.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115, п.п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2025 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 14:50 години 10.02.2025 до 14:50 години 10.04.2025.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, відтак тримання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати стосовно них запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на сьогодні його клієнти перебувають під вартою протягом понад 60 місяців. В ухвалі суду про продовження строку тримання під вартою ніяким чином не обгрунтовано, чи є станом на сьогодні судове провадження таким, що розглядається судом протягом розумного строку. Вказує, що суд не прийняв до увагу тієї обставини, що і Бандурка, і Кудрєватих притягуються до кримінальної відповідальності вперше, мають родини та міцні соціальні зв`язки, працюють, мають дітей, позитивно характеризуються, не є членами будь-якого сталого злочинного угруповання. Бандурка на день початку тримання під вартою був депутатом Бережинської сільської ради, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, суспільного авторитету та громадської поваги. Він одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні сина, 2012 року народження, який хворий на тяжку хворобу, яка потребує постійних зусиль обох батьків для його соціалізації та розвитку. Перебування його під вартою протягом 5 років привело родину до нужденного стану - його дружина вже не має можливості оплачувати постачання газу, що загрожує відключенню будинку від опалення (живуть в приватному секторі). Перебування Бандурки хоча би під домашнім арештом дало би змогу дружині повноцінно працювати, в той час як батько би доглядав за сином та займався би з ним. Кудрєватих характеризується позитивно, колишній кадровий військовий, має грамоти та подяки, в тому числі нагороджений Почесною грамотою Верховної ради. Одружений, має постійне місце проживання, роботу. В. Бандурка на день початку тримання під вартою був депутатом Бережинської сільської ради, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, суспільного авторитету та громадської поваги. Він одружений, має постійне місце проживання, роботу. Крім того, вказує, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні та нічим не підтверджені.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

За змістом положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

При вирішенні апеляційної скарги захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів апеляційного суду, крім практики ЕСПЛ враховує те, що згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з підстав наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. При продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою судом першої інстанції було враховано, що ризики, які враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати.

Перевіряючи законність прийнятого рішення суду, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми продовження дії строку запобіжного заходу.

Так, з огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і обвинуваченим вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження та клопотання прокурора, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 .

Так, останній раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже слідство щодо ймовірного замовника триває; незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою зміни та надання ними показань на його користь, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім того, при цьому суд першої інстанції правильно врахував і характеризуючи дані ОСОБА_10 та його соціальні зв`язки, які за висновком суду є недостатніми для запобіганню вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, при застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу. Крім того при цьому колегія враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які знайшли своє об`єктивне підтвердження, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені мотиви.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України підстав для визначення застави у кримінальному провадженні не встановлено.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції, із урахуванням вище викладеного та вищевказаних ризиків, які встановлені, колегія суддів, не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою навіть із урахуванням тривалості перебування під вартою.

Проте, на переконання колегії суддів суд не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону, висновок про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 є передчасним та помилковим.

Так, за змістом оскаржуваного рішення, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив, з того, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже слідство щодо ймовірного замовника триває; незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою зміни та надання ними показань на його користь, вчиняти нові кримінальні правопорушення. Суд зазначив, що заявлені ризики не зменшилися та не перестали існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, заявлені ризики стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 дещо зменшилися. При цьому, колегія враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, а також наявність у ОСОБА_9 неповнолітньої хворої дитини, постійного місця проживання та роботи, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, які існували на час подій, тяжкої ситуації в родині у зв`язку із хворобою дитини, за якою потрібен постійний догляд. Крім того при цьому колегія враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_9 , інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Крім того при цьому, аналізуючи матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на одне з останніх рішень ЄСПЛ, зокрема від 05.09.2024 у справі «Сириця та інші проти України» (Syrytsya and others v. Ukraine), заява № 18261/23, 30755/23, 40406/23) ЄСПЛ ухвалив рішення, яким констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції.

Так, суд дійшов висновку про надмірну тривалість тримання заявників під вартою, а згідно додатку переліку заяв, які висували скарги за ст. 5 §3 Конвенції (надмірна тривалість попереднього ув`язнення) п. 2 (заява № 30755/23 подана, як приклад, щодо ОСОБА_12 ) вбачається, що заявник ОСОБА_12 тримається під вартою з 08.02.2020 більш ніж 3 роки 10 місяців 3 дні; специфічні дефекти: 1) недотримання належної ретельності в процесі тримання під вартою; 2) неналежне ведення провадження, що призвело до надмірної тривалості попереднього ув`язнення; 3) відсутність оцінки особистої ситуації заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; 4) не вивчення можливості в ході розгляду справи застосувати інші заходи забезпечення явки в судове засідання.

З аналізу матеріалів даного провадження слідує, що на дату апеляційного розгляду скарги обвинувачений ОСОБА_9 тримається під вартою більше 5 року, що з урахуванням вище вказаної практики ЄСПЛ, безумовно вважається надмірним триманням особи під вартою по даному кримінальному провадженні.

Тому, переглядаючи матеріали провадження, суд апеляційної інстанції враховуючи зменшення вищевказаних заявлених ризиків щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , також враховує строк судового розгляду та загальний строк перебування обвинуваченого під вартою. Так, ОСОБА_9 утримується під вартою більш 5 років та ризики, які були підставою для застосування та продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зі спливом часу зменшилися, у зв`язку з чим продовження тримання обвинуваченого під вартою є недоцільним та невиправданим, оскільки запобігти даним ризикам наразі можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який також пов`язаний з обмеженням свободи особи. При цьому, в клопотанні прокурор не наводить доводи та аргументи, які дійсно свідчать, що інший, більш м`який запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт не зможе запобігти наявним ризикам. Урахуванням його особи наявності на утриманні тяжко хворої дитини позитивних характеристик з місця проживання та роботи. Та тяжкої ситуації в родині в зв`язку із тяжкою хворобою неповнолітньої дитини, яка потребує постійного догляду.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В той же час, Європейський суд з прав людини у рішенні «Манчіні проти Італії» зробив висновок про те, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, конкретні обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення останнім, даних про його особу, який має постійне місце проживання, одружений, має міцні соціальні зв`язки, на утримані має неповнолітнього хворого сина, на час затримання працював, позитивно характеризувався по місцю роботи та проживання, тяжкої ситуації в родині в зв`язку із тяжкою хворобою неповнолітньої дитини, яка потребує постійного догляду, та надмірну тривалість перебування його під вартою та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і те, що судовий розгляд триває та усі докази кримінального провадження не дослідженні, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, є доцільним та достатнім у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Більш того, під час апеляційного розгляду стороною захисту зазначено що скаргу ОСОБА_9 про порушення статей 3 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту було прийнято до розгляду ЕСПЛ, на даний час рішення поки не прийнято.

Крім того, колегія суддів при цьому також враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Проте, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів. Також, Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, не в повному обсязі дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не врахував, що заявлені ризики значно зменшилися, крім того не врахував надмірність тримання останнього під вартою та дійшов помилкового висновку, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, у зв`язку з чим доводи сторони захисту є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість в цій частині апеляційної скарги захисника, тому вона підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та покладенням на нього відповідних обов`язків.

В частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів враховуючи вищевикладене не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та залишає в цій частині ухвалу суду першої інстанції без зміни.

В той же час, колегія суддів роз`яснює, що у разі, якщо ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим не з`явиться без поважних причин за викликом до суду, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід щодо нього може бути змінено на більш суворий.

Також, колегія суддів враховує, що як зазначено вище ОСОБА_9 будь-яким чином не порушував покладені на нього обов`язки по кримінальному провадженню, прокурором не спростовано доводи захисту, що обвинувачений будь-яким чином не перешкоджав кримінальному провадженню, не впливав на свідків, потерпілих, інших обвинувачених. Крім того, обвинуваченому інкримінуються події вчинені січня 2020 року, тобто більше ніж 5 років. Тобто, обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою в слідчому ізоляторі більше 5 років.

Також, надаючи на момент апеляційного розгляду оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 колегією суддів не можуть бути враховані оскільки вказані доводи ґрунтуються включно на суворості покарання, та ґрунтуються на ймовірності впливу на свідків, в підтвердження чого будь-які докази у клопотанні відсутні.

При цьому, при апеляційному розгляді встановлено, що виключні обставини для тримання обвинуваченого під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

А тому, на думку колегії суддів прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням засобу електронного контролю стосовно ОСОБА_9 , не зможе забезпечити виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Тому, з урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, змінивши ухвалу суду першої інстанції та застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. В решті ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 181,183, 193, 194, ч.2 ст.376, 405, 407, 408,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу із змінами та доповненням захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2025 року в кримінальному провадженні № 0006470 від 22.08.2019 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою змінити в частині застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 .

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 35 днів, до 10.04.2025 року, включно, із застосуванням засобу електронного контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки: заборонити цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; прибувати до суду за першою вимогою; надавати можливість з`являтися по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_9 працівникам поліції та вимагати від обвинуваченого усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України та (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному проваджені, за винятком участі в процесуальних діях і в суді.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що в разі невиконання покладених на нього вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити з під варти негайно, після його доставки за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_9 та направити начальнику Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області для виконання та постановлення на облік обвинуваченого для здійснення контролю.

В решті ухвалу Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2025 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, з 14 год. 50 хв. 10.02.2025 року до 14 год. 50 хв. 10.04.2025 року залишити без зміни.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)