12.03.2025 Справа № 363/6202/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника (у режимі відеоконференції) адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001071 від 02.09.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Жданківка Харцизького району Донецької області, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого середню освіту, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06.06.2013 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16.10.2013 року скасовано звільнення від відбування покарання та направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання за ч. 1 ст. 263 КК України строком на 3 роки; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2024 року близько 22 год. 00 хв. у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з власницею вказаного житлового будинку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_4 01.09.2024 року близько 22 год. 00 хв., реалізовуючи свій злочинний умисел, переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , взяв з прибудинкового приміщення (сараю) каністру з бензином, після чого зайшов до будинку, де в одній із кімнат облив бензином диван та підлогу, після чого за допомогою сірників підпалив диван та переконавшись, що в житловому будинку виникла пожежа, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Внаслідок умисних, злочинних та протиправних дій ОСОБА_4 , вчинених загальнонебезпечним способом, а саме шляхом підпалу, знищено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з наявним в ньому майном ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, а саме умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи суть і зміст пред`явленого йому обвинувачення, повністю, беззаперечно та безумовно визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, підтвердив обставини та факти кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що кається у скоєному.

Будучи допитаним під час судового розгляду, ОСОБА_4 підтвердив, що 01.09.2024 року близько о 22 год. 00 хв. разом з потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на території її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розпивали алкогольні напої, у ході чого між ними виник конфлікт. На фоні виниклого конфлікту ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пішов до прибудинкового приміщення (сараю), де взяв каністру з бензином. Після цього ОСОБА_4 пішов всередину домоволодіння, де в одній із кімнат облив бензином диван та підлогу, після чого за допомогою сірників підпалив вилитий бензин, внаслідок чого виникла пожежа. ОСОБА_4 підтвердив, що саме він здійснив підпал вказаного будинку.

У своїх показаннях ОСОБА_4 зазначив про те, що після підпалу будинку він не тікав з місця вчинення кримінального правопорушення. Навпроти, ОСОБА_4 залишився на території домоволодіння, допоміг ОСОБА_6 витягнути її батька, який був в одній із кімнат підпаленого будинку, а також допомагав гасити пожежу. ОСОБА_6 самостійно викликала пожежників.

Також у своїх показаннях ОСОБА_4 підтвердив, що був затриманий працівниками поліції не на місці вчинення кримінального правопорушення, а на території домоволодіння його товариша, до якого ОСОБА_4 прийшов позичити гроші, щоб знову вжити спиртні напої.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , засвідчив добровільність позиції обвинуваченого щодо визнання ним вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, правильність розуміння ним обставин та фактів, викладених в обвинувальному акті та інших матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, захисник ОСОБА_5 зазначив про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від реального відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Стороною обвинувачення вказано на те, що досліджені матеріали кримінального провадження беззаперечно підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а також його вину у вчиненні цього правопорушення. Прокурор зазначила, що під час судового розгляду ОСОБА_4 надавав суперечливі показання, а вину у вчиненні правопорушення визнав у повному обсязі лише в кінці судового розгляду. Поведінка ОСОБА_4 не свідчить про відчуття ним провини за вчинене правопорушення, а також бажання виправити виниклу ситуацію, а відповідно не свідчить про наявність в його діях щирого каяття.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на наявність обтяжуючих покарання обставин, а також на відсутність пом`якшуючих покарання обставин, зважаючи на особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має жодних стійких соціальних зв`язків, вчинив правопорушення загально небезпечним способом, що створило загрозу для життя і здоров`я декількох осіб, позбавило останніх єдиного житла, прокурор заперечила можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України та просила призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання потерпіла ОСОБА_6 подала заяву, в якій просила судовий розгляд кримінального провадження проводити за її відсутності, а покарання обвинуваченому ОСОБА_4 призначити на розсуд суду.

Враховуючи, що учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілої, враховуючи, що потерпіла була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, судовий розгляд відповідно до ст. 325 КПК України проводився за відсутності потерпілої ОСОБА_6 .

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, підтверджується показаннями свідків, що були допитані під час судового розгляду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у своїх показаннях зазначила, що знає ОСОБА_4 протягом декількох років, оскільки останній проживав по сусідству з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що з вночі з 01.09.2024 року на 02.09.2024 року, приблизно між 01 год. 00 хв. та 02 год. 00 хв., вона прокинулася від стороннього звуку, вийшла на кухню та почула як хтось стукає до неї у двері будинку. ОСОБА_7 розбудила свого батька ОСОБА_8 , який вийшов на подвір`я та у подальшому повідомив ОСОБА_7 , щоб вона викликала пожежників. ОСОБА_7 стало відомо, що у двері їх будинку стукала ОСОБА_6 , оскільки у неї горів будинок.

ОСОБА_7 зазначила, що будинок ОСОБА_6 знаходиться навпроти будинку ОСОБА_7 , приблизно за 20-30 метрів. З вікна власного будинку ОСОБА_7 безпосередньо бачила як горів будинок ОСОБА_6 та підтвердила, що пожежа була досить сильною. Коли зранку приїхали працівники поліції, то ОСОБА_7 дізналася, що будинок ОСОБА_6 навмисно підпалили. Наступного дня батьки ОСОБА_7 дізналися, що будинок ОСОБА_6 підпалив ОСОБА_4 .

У своїх показаннях ОСОБА_7 зазначила, що безпосередньо не бачила ОСОБА_4 на місці пожежі. Однак при цьому батько ОСОБА_7 розповідав їй про те, що ОСОБА_4 на місці події по приїзду пожежників не було. ОСОБА_7 відомо, що ОСОБА_6 наразі проживає у своєї подруги у с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, а її будинок за адресою: АДРЕСА_1 повністю знищено внаслідок підпалу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у своїх показаннях зазначила, що особисто знайома з ОСОБА_4 з 2020 року.

У своїх показаннях ОСОБА_9 підтвердила, що не була безпосередньо на місці події 01.09.2024 року. Однак при цьому зазначила, що вранці 02.09.2024 року їй зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила про те, що її будинок спалили. ОСОБА_6 особисто розповіла ОСОБА_9 про те, що ввечері 01.09.2024 року вдома у ОСОБА_6 між нею та ОСОБА_4 виник конфлікт. У ході конфлікту ОСОБА_4 вийшов з будинку, взяв каністру з бензином у сараї, повернувся до будинку ОСОБА_6 , де розлив бензин зі спальні до кухні, після чого підпалив його. Після підпалу ОСОБА_4 зник з місця події. ОСОБА_4 побачили лише вранці 02.09.2024 року на території сусіднього домоволодіння. ОСОБА_9 у своїх показаннях підтвердила, що ОСОБА_4 особисто їй казав про те, що він хотів налякати ОСОБА_6 та не заперечував проти того факту, що саме він здійснив підпал будинку.

З показань ОСОБА_9 також вбачається, що наразі ОСОБА_6 разом з її батьком проживає у будинку ОСОБА_9 , оскільки єдине їх житло було знищено внаслідок підпалу ОСОБА_4 .

Також вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, підтверджується письмовими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду, а саме:

- електронним рапортом старшого інспектора чергового Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 від 02.09.2024 року, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» (Т. 1, а.с. 137), з якого вбачається, що 02.09.2024 року о 02 год. 51 хв. від чергової частини ДСНС на спеціальну лінію «102» надійшло повідомлення про те, що 02.09.2024 року о 02 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , виникло загорання вказаного житлового будинку;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.09.2024 року (Т. 1, а.с. 138), з якого вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.09.2024 року о 04 год. 44 хв. звернулася до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області з повідомленням про те, що в період часу з 23 год. 00 хв. до 23 год. 59 хв. 01.09.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , облив бензином підлогу в двох кімнатах житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після чого підпалив його, що призвело до повного знищення будинку;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.09.2024 року (Т. 1, а.с. 132), з якого вбачається, що 02.09.2024 року о 02 год. 51 хв. до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області по спеціальній лінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , налив бензин всередині будинку, після чого запалив сірники та кинув у будинок, внаслідок чого сталася пожежа; за фактом вказаного повідомлення розпочато кримінальне провадження № 0001071 за ч. 2 ст. 194 КК України, що розглядається в межах даного судового провадження;

- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 1, а.с. 139), з якої вбачається, що ОСОБА_6 є співвласницею нерухомого майна у виді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; при цьому відомості про речові права будь-яких інших осіб в реєстрі відсутні;

- протоколом огляду місця події від 02.09.2024 року та додатками до нього (Т. 1, а.с. 141-154), з якого вбачається, що під час проведення огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився зі згоди власниці ОСОБА_6 , було встановлено, що вікна та дах домоволодіння пошкоджені внаслідок горіння, на даху вбачається зірвана черепиця; при вході до будинку виявлено дерев`яні двері, які також пошкоджені внаслідок горіння та мають сліди обвуглення; всередині будинку виявлено сліди обвуглення та нашарування кіптяви; будинок має три кімнати, всі речі та меблі в яких пошкоджені внаслідок горіння; у ході проведеного огляду виявлено та вилучено пожежне сміття, а також металопластикову ємність білого кольору із вмістом рідкої речовини, з якої відчувається запах палива, що було поміщено до спеціального пакету з індивідуальним номером PSP4193960;

- постановою слідчого від 02.09.2024 року (Т. 1, а.с. 155-156), з якої вбачається, що виявлена та вилучена під час проведення огляду місця події пластикова каністра білого кольору з вмістом рідини, зовні схожої на бензин, що було поміщено до спеціального пакету з індивідуальним номером PSP4193960, визнано речовим доказом в межах кримінального провадження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.09.2024 року (Т. 1, а.с. 157-159), що було проведено за участі потерпілої ОСОБА_6 , з якого вбачається, що за сукупністю зовнішніх ознак ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_4 як особу, яка 01.09.2024 року близько о 23 год. 00 хв. після сварки з нею облив бензином підлогу всередині її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після чого підпалив його;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.09.2024 року за участі потерпілої ОСОБА_6 (Т. 1, а.с. 161-163), протоколом огляду відеозапису з цифрового носія інформація від 03.09.2024 року (Т. 1, а.с. 164-165), цифровим носієм інформації DVD-R диском білого кольору, з яких вбачається, що під час проведення слідчого експерименту за адресою: АДРЕСА_1 , потерпіла ОСОБА_6 відтворила обставини кримінального правопорушення, зазначивши, що 01.09.2024 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник конфлікт, після якого ОСОБА_4 попрямував до господарського приміщення (сараю), де взяв каністру бензину та направився до житлового приміщення будинку, а саме до кімнати АДРЕСА_2 , де зі словами «Я зараз вас підпалю» почав обливати стіни вказаної кімнати, а тоді перейшов до кімнати № 2; ОСОБА_4 дістав сірник та кинув його у кімнату № 3, після чого виникла пожежа; ОСОБА_6 під час слідчого експерименту зазначила, що самостійно намагалася погасити пожежу, але їй не вдалося; після цього ОСОБА_6 вивела з будинку свого батька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на момент підпалу знаходився у кімнаті № 2 будинку; після того, як ОСОБА_6 відвела свого батька від палаючого будинку, вона пішла до сусідів, щоб ті викликали ДСНС; під час слідчого експерименту ОСОБА_6 також підтвердила, що ОСОБА_4 також намагався погасити пожежу, однак перед приїздом пожежників зник у невідомому напрямку;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.09.2024 року (Т. 1, а.с. 167-169), що було проведено за участі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якого вбачається, що ОСОБА_11 за сукупністю зовнішніх ознак беззаперечно впізнав ОСОБА_4 як особу, що 01.09.2024 року ввечері підпалив будинок АДРЕСА_1 , в якому на той момент перебував ОСОБА_11 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.09.2024 року за участі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1, а.с. 172), протоколом огляду відеозапису з цифрового носія інформації від 03.09.2024 року (Т. 1, а.с. 173-174), цифровим носієм інформації DVD-R диском білого кольору, з яких вбачається, що під час проведення слідчого експерименту за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 відтворив обставини кримінального правопорушення, зазначивши, що ввечері 01.09.2024 року ОСОБА_11 перебував у кімнаті № 2 вказаного будинку; у цей момент до кімнати зайшов ОСОБА_4 , тримаючи в руках каністру з бензином, яку він взяв у господарському приміщенні (сараї); після цього ОСОБА_4 почав обливати бензином кімнати № 2, 3 вказаного будинку зі словами «Я зараз вас підпалю», після чого дістав сірники та підпалив їх, що призвело до виникнення пожежі; ОСОБА_11 за допомоги ОСОБА_6 вийшов з будинку на територію домоволодіння, де очікував працівників ДСНС; ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_4 до приїзду працівників ДСНС перебував на території домоволодіння, однак у подальшому зник з місця пожежі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.09.2024 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т. 1, а.с. 180-182), з якого вбачається, що за сукупністю зовнішніх ознак ОСОБА_9 беззаперечно впізнала ОСОБА_4 як особу, яка протягом декількох років до події кримінального правопорушення проживала разом з ОСОБА_6 в її будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- актом про пожежу від 02.04.2024 року та додатками до нього, складеного комісією Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області, (Т. 2, а.с. 25-29), з яких підтверджується, що 02.09.2024 року о 01 год. 51 хв. від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до управління ДСНС надійшло повідомлення про пожежу, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 ; пожежу виявлено 02.09.2024 року о 01 год. 40 хв., а ліквідовано 02.09.2024 року о 04 год. 11 хв.; внаслідок пожежі було знищено покрівлю житлового будинку по всій його площі, оздоблення стін, стелі, підлогу, вікна, вхідні та міжкімнатні двері, меблі, побутову та іншу технічну, все майно, що знаходилося всередині будинку;

- висновком про причини виникнення пожежі від 02.09.2024 року, що був складений провідним інспектором ВЗНС Вишгородського РУ ГУ ДСНС у Київській області старшим лейтенантом служби цивільного захисту ОСОБА_12 (Т. 2, а.с. 30-34), з якого вбачається, що причиною виникнення 02.09.2024 року пожежі в приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , могло бути виникнення горіння внаслідок занесення стороннього джерела запалювання на горючий матеріал;

- висновком пожежно-технічної експертизи № СЕ-19/111-24/51671-ПТ від 04.11.2024 року (Т. 2, а.с. 39-71), з якого вбачається, що зона осередку пожежі у будинку за адресою: АДРЕСА_1 включає в себе житлову кімнату № 1 та житлову кімнату № 2; у свою чергу, причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів в зоні осередку пожежі, внаслідок дії на нього стороннього джерела запалювання;

- висновком про вартість майна від 27.11.2024 року (Т. 2, а.с. 93), довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Т. 2, а.с. 94), з яких вбачається, що станом на 27.11.2024 року оціночна (ринкова) вартість житлового будинку (за виключенням вартості земельної ділянки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 246 118 грн. 29 коп.

Всі вищезазначені докази були досліджені безпосередньо під час судового розгляду у присутності учасників кримінального провадження. Будь-яких заперечень та зауважень щодо властивостей вказаних доказів в учасників кримінального провадження не було. Будь-яких підстав для сумніву у належності, допустимості, достовірності вказаних доказів у суду немає.

У ч. 1 ст. 194 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах.

У ч. 2 ст. 194 КК України передбачено кримінальну відповідальність за те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.

Суб`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є будь-яка особа, яка досягла 14-річного віку. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується умисною формою вини.

У свою чергу, об`єктивна сторона, зокрема, передбачає діяння у виді знищення або пошкодження чужого майна шляхом підпалу. Знищення чужого майна це протиправний руйнуючий вплив на майно, внаслідок якого воно повністю втрачає свою споживчу або економічну цінність, приведення його до такого стану, за якого воно взагалі не може бути використане за своїм призначення. Пошкодження чужого майна полягає в такому протиправному впливі на предмет правопорушення, внаслідок якого він частково, не в повному обсязі втрачає свої споживчі властивості та економічну цінність і при цьому істотно обмежується можливість його використання за призначення. Пошкоджене майно може бути відновлене і знову набути тимчасово або частково втрачених корисних якостей для використання його за функціональним призначенням лише за необхідних фінансових, трудових та інших витрат.

При цьому підпал це знищення чи пошкодження майна вогнем, коли створюється загроза життю чи здоров`ю людей або заподіяння великих матеріальних збитків, загроза знищення інших матеріальних об`єктів..

Відповідно до п. 26 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року - при цьому слід мати на увазі, що для кваліфікації дій винної особи за частиною другою статті 194 КК зазначені в ній способи повинні мати загальнонебезпечний характер. Тому умисне знищення або пошкодження чужого майна, яке не мало такого характеру, не може розглядатись як кваліфікуюча ознака цього злочину.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, характеризується діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, наслідками у вигляді шкоди у великих розмірах і причинно-наслідковим зв`язком між вказаними діями і наслідками.

Знищення або пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб. При цьому умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, зазначена норма передбачає відповідальність за «те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки».

Словосполучення «те саме діяння», вжите в диспозиції ч. 2 ст. 194 КК України, вказує на те, що до діяння, передбаченого цією статтею, слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч. 1 ст. 194 КК України, і не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті. При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч. 2 ст.194 КК України) розмір спричиненої майнової шкоди не має правового значення.

При цьому обов`язковою характеристикою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є не наслідки (шкода у великих розмірах), а саме діяння (спосіб вчинення), оскільки воно в цьому випадку має більшу суспільну небезпеку порівняно зі шкодою у великих розмірах.

Вказані висновки викладені у постанові ККС ВС від 27 березня 2019 року (провадження № 51-1581км18), від 05.11.2020 року у справі № 536/621/16-к (провадження № 51-3166 км 20).

За результатами допиту обвинуваченого та свідків, дослідження письмових доказів кримінального провадження суд вважає доведеним та встановленим, що 01.09.2024 року близько о 22 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є потерпіла ОСОБА_6 . Під час розпивання алкогольних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 виник конфлікт, на фоні якого ОСОБА_4 вийшов з будинку та пішов до господарської будівлі (сараю), де взяв каністру з бензином. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 разом з каністрою з бензином повернувся всередину будинку, де на той момент перебували потерпіла ОСОБА_6 та її батько ОСОБА_11 , та почав розливати бензин (горючий матеріал) у житловій кімнаті № 2 та № 3 (зона осередку виникнення пожежі), після чого дістав сірники (стороннє джерело запалювання) та підпалив розлитий бензин. Внаслідок дії стороннього джерела запалювання на розлитий обвинуваченим ОСОБА_4 горючий матеріал у житлових кімнатах № 2 та № 3 вказаного будинку виникла пожежа, що призвела до повного знищення домоволодіння.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність власних дій, бажаючи їх вчинення, а також усвідомлюючи та будучи достовірно обізнаним про те, що всередині будинку знаходяться інші людини (потерпіла та її батько), умисно знищив вказаний будинок загальнонебезпечним способом у виді підпалу, тобто способом, що в момент його використання створював реальну загрозу для життя і здоров`я інших осіб, а також знищення їх майна.

Докази, досліджені судом в межах судового розгляду, відповідно до положень ст. 94 КПК України оцінюються судом як належні, допустимі, достовірні та достатні для констатації факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Будь-яких відомостей, обставин, які б давали суду розумні підстави прийти до зворотного висновку щодо властивостей досліджених доказів, судом не встановлено, а учасниками судового провадження не надано.

На додаток до цього суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

На основі цього суд також констатує, що сукупність встановлених обставин, досліджених доказів свідчить про відсутність будь-якої іншої розумної версії, крім тієї, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, було вчинено ОСОБА_4 за обставин, зазначених у формулі обвинувачення. Стороною захисту вказана версія в цілому не заперечувалася, будь-якого іншого пояснення обставин, які викладені в обвинувальному акті, крім як вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, судом не встановлено.

Суд доходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України. Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, суд вважає доведеною.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону і зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, має виходити з того, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки вираховування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, але і індивідуальних особливостей та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 194 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 громадянин України, уродженець с. Жданківка Харцизького району Донецької області, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні будь-яких осіб не має, має середню освіту, без місця реєстрації, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання жодним чином не помічений, суспільно-корисною працею не займається; раніше судимий: вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06.06.2013 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16.10.2013 року скасовано звільнення від відбування покарання та направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання за ч. 1 ст. 263 КК України строком на 3 роки, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

У відповідності до вимог ст. 66 КК України судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 15.11.2021 року у справі № 199/6365/19).

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що під час судового розгляду ОСОБА_4 лише формально вказав на визнання своєї вини у вчиненому правопорушенні. ОСОБА_4 ані поведінкою, ані висловлюваннями не показав суду осуду вчиненого ним діяння, бажання залагодити провину. В останньому слові обвинувачений ОСОБА_4 взагалі не надав жодних пояснень з приводу вчиненого.

Таким чином, визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї провини у вчиненому правопорушенні суд не може кваліфікувати як щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Так, відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06.06.2013 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з наступним звільненням від його реального відбування на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16.10.2013 року було скасовано звільнення від відбування покарання та направлено ОСОБА_4 в місця позбавлення волі для реального відбування покарання за ч. 1 ст. 263 КК України строком на 3 роки.

Покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_4 відбув частково, оскільки 21.07.2017 року був умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання.

Відповідно до положень ст. 12 КК України (у редакції від 10.07.2017 року, що діяла на момент умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, відносилося до категорії тяжкого злочину.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України (у редакції від 10.07.2017 року) такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 90 КК України (у редакції від 10.07.2017 року) якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового).

Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

01.07.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким внесено зміни до закону про кримінальну відповідальності, зокрема, до ст. 12, 89, 90 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України (у редакції від 01.07.2020 року) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, з урахуванням внесених змін залишилося в категорії тяжкого злочину.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України (у редакції від 01.07.2020 року) строк погашення судимості за вчинення тяжкого злочину залишено тривалістю шість років з дня відбуття покарання.

Натомість ч. 3, 5 ст. 90 КК України (у редакції від 01.07.2020 року) викладено наступним чином: Якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового).

Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Таким чином, з 21.07.2017 року, коли ОСОБА_4 був умовно-достроково звільнений від подальшого реального відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, почав рахуватися шестирічний строк погашення судимості.

У зв`язку з цим, за умови, якщо протягом цього строку погашення судимості ОСОБА_4 не вчинив кримінального правопорушення, то судимість ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України в силу положень ст. 89 КК України була б погашена 20.07.2023 року.

Разом з тим, судом встановлено, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці.

Покарання у виді арешту ОСОБА_4 повністю відбув 02.04.2021 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Таким чином, вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, призвело до переривання шестирічного строку погашення судимості за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

У зв`язку з цим з 02.04.2021 року, тобто з моменту повного відбуття покарання за останнє кримінальне правопорушення, почав рахуватися строк погашення судимості як за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України (один рік), так і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (шість років).

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про наявність у діях ОСОБА_4 рецидиву злочинів, оскільки ОСОБА_4 , маючи непогашену та не зняту судимість за вчинення умисного тяжкого злочину (ч. 1 ст. 263 КК України), вчинив новий умисний тяжкий злочин (ч. 2 ст. 194 КК України).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини, суд вважає можливим призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару обвинуваченого, але і його виправлення та запобігання вчиненню іншим кримінальним правопорушенням.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а також за наявності передбачених законодавством умов (відсутність в діях особи складу окремих кримінальних правопорушень та призначення відповідного виду та міри покарання).

Враховуючи конкретні обставини та факти вчиненого правопорушення, відповідно до яких ОСОБА_4 , достовірно знаючи про перебування всередині будинку двох людей, одна з яких була людиною похилого віку та не мала вільної можливості самостійно пересуватися, умисно та цілеспрямовано знищив вказаний будинок із застосуванням загально небезпечного способу у виді підпалу, що створило реальну загрозу для життя і здоров`я інших осіб, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не має жодних стійких соціальних зв`язків, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, під час судового розгляду жодним чином не осудив вчинене ним діяння, не вибачився та не розкаявся за скоєне, враховуючи, що внаслідок вчиненого ОСОБА_4 правопорушення, двоє осіб було позбавлено єдиного житла, внаслідок чого вони вимушені проживати в будинку інших осіб, суд приходить до висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України.

Звільнення ОСОБА_4 від реального відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не призведе до реального усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння, до здійснення ним переоцінки власного мислення, способу життя, а відповідно не сприятиме досягненню завдань покарання, що передбачені у ст. 50 КК України.

У зв`язку з цим призначене судом покарання слід відбувати реально.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані з залученням експерта, слід вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Правова доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Кримінальним правопорушенням завдано ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 287 940 грн. 24 коп. Цивільний позов в межах кримінального провадження не пред`являвся.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України 02.09.2024 року о 12 год. 50 хв. Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 04.09.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово було продовжено по 19.03.2025 року включно.

Учасники судового провадження не заявляли клопотань про скасування чи зміну запобіжного заходу. У зв`язку з цим запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , слід залишити без змін до набрання цим вироком законної сили.

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку день за день.

Керуючись ст.ст. 100, 368-370, 373-374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.09.2024 року і до набрання цим вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у загальному розмірі 17 598 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 79 копійок, з яких 6 058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійки за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-24/53032-ТВ від 19.09.2024 року; 11 540 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок) гривень 55 копійок за проведення судової пожежно-технічної експертизи № СЕ-19/111-24/51671-ПТ від 04.11.2024 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 04.09.2024 року у справі № 363/4432/24 на футболку коричневого кольору з написом «Old School sports», джинси синього кольору, тапці чорного кольору, які поміщено до паперової коробки коричневого кольору, яку опечатано биркою з відповідними написами та підписами слідчого, понятих, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази, а саме:

- пластикову каністру білого кольору з вмістом рідини, ззовні схожої на бензин, що поміщено до спеціального пакету з індивідуальним номером PSP4193960 знищити;

- зразки пожежного сміття, яке поміщено до спеціальних пакетів з індивідуальними номерами PSP3370361, PSP3370363, PSP3370362, PSP3370364, PSP3370365 знищити;

- футболку коричневого кольору з написом «Old School sports», джинси синього кольору, тапці чорного кольору, які поміщено до паперової коробки коричневого кольору, яку опечатано биркою з відповідними написами та підписами слідчого, понятих, що зберігається в камері схову речових доказів Вишгородського РУП ГУНП в Київській області повернути власнику за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1