Справа № 453/1347/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1163/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 3 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Опорець Стрийського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання даного вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обрано.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , 21 квітня 2024 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в крові (1,52 проміле), в сечі (2,70 проміле), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, проявивши злочинну недбалість, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Forte FT200R» номер шасі НОМЕР_1 , на якому разом з ним перебувала ОСОБА_8 , та рухаючись по вулиці Зелена в с. Тухолька у напрямку с. Климець Стрийського району Львівської області, без причин технічного характеру порушив вимоги п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого з`їхав у лівий кювет відносно свого руху, після чого здійснив наїзд на дерев`яну огорожу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 спричинено множинні відкриті переломи нижньої щелепи - які утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, котрими могли бути елементи мотоциклу та тверда поверхня при падінні на таку, серед дорожньо-транспортної події 21 квітня 2024 року, згідно висновку судово-медичної експертизи, є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров?я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Сколівського районного суду Львівської області від 3 жовтня 2024 року змінити, застосувати до ОСОБА_7 ст. 69 КК України та обрати йому за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржений вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує, що ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненому, щиросердно розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину. За час проведення досудового розслідування обвинувачений багато разів жалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей у скоєному. ОСОБА_7 раніше несудимий, за місцем проживання має позитивну характеристику. Він є батьком двох неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стосовно посилання суду в оскарженому вироку на обтяжуючу покарання обставину, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, що перебуває з ним у сімейних відносинах, вказує, що суд відповідно до ст. 67 КК України був зобов`язаний навести мотиви застосування свого рішення у вироку, однак цього не зробив, а тому ця обтяжуюча покарання обставина застосована безпідставно. Крім цього, суд не врахував думки потерпілої ОСОБА_8 , яка є його дружиною та просила не позбавляти волі її чоловіка.

Вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

У своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок Сколівського районного суду Львівської області від 3 жовтня 2024 року змінити, застосувати до ОСОБА_7 ст. 69 КК України та обрати міру покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді 120 годин громадських робіт.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що вважає оскаржений вирок занадто суворим. Вказує, що ОСОБА_7 є її чоловіком, батьком їхніх двох неповнолітніх доньок. Вважає, що він проявив щиросердне розкаяння у вчиненому, активно сприяв слідству у вчиненні злочину, раніше несудимий, за місцем проживання має позитивну характеристику.

Звертає увагу, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не врахував її думку як потерпілої та дружини, яка просила не позбавляти волі її чоловіка.

На її переконання, суд мав можливість призначити її чоловіку ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та обрати міру покарання нижче нижчої межі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу потерпілої підтримали.

Потерпіла ОСОБА_8 підтримала подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу сторони захисту.

Прокурор ОСОБА_9 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, пославшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційних скаргах, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, перебуваючи в стані сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Стосовно доводів апеляційних скарг сторони захисту та потерпілої про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, його наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень; особу обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; досудову доповідь Сколівського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, згідно з якою щодо ОСОБА_7 встановлено середній ризик вчинення повторного правопорушення та можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства; ставлення обвинуваченого до скоєного, а саме те, що ОСОБА_7 критично оцінює свою поведінку; думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила обвинуваченого суворо не карати; щире каяття як обставину, яка пом`якшує відповідальність; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах як обставину, що обтяжує покарання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_7 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді 1 року позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд в повній мірі дослідив матеріали провадження та надав правильну оцінку особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім окремих випадків, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Попри те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та у такому розкаявся, а сторона захисту вказує на наявність активного сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст. 69 КК України.

Зокрема, стосовно такої обставини як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Таким чином, доводи апеляційних скарг щодо наявності у діях ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю злочину є безпідставними.

Ця позиція узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленою у постанові від 22 лютого 2021 року у справі №481/1754/18.

Більше того, колегія суддів вважає, що вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив правила дорожнього руху, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наражаючи на небезпеку оточуючих, в тому числі і учасників дорожнього руху.

Водночас, у ході апеляційного перегляду знайшла своє підтвердження така обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки, згідно з матеріалами справи, у результаті протиправних дій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження було заподіяне його дружині ОСОБА_8 .

Тобто обвинувачений, керуючи мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, мало того, що створював загрозу для інших учасників руху, то ще й наразив на небезпеку свою дружину та матір двох своїх неповнолітніх дітей.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 неможливе застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки обидві обов`язкові умови застосування цього правового інституту 1) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та 2) ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є недотриманими.

Покликання апелянтів на те, що ОСОБА_7 несудимий, за місцем проживання має позитивну характеристику, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не є тими обставинами, які тісно пов`язані із вчиненим злочином і такими обставинами, які істотно знижують ступінь його тяжкості.

Оцінюючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілій було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, виникла внаслідок того, що ОСОБА_7 своїми діями порушив відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких негативних наслідків.

При цьому ОСОБА_7 керував мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Тому наведені апелянтами обставини не можна визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Думка потерпілої ОСОБА_8 щодо призначення покарання, висловлена як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, підлягає врахуванню, однак така позиція не є вирішальною при прийнятті відповідного рішення судом, з огляду на конкретні обставини справи, і вона враховується у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Водночас, викладені в апеляційній скарзі доводи були повною мірою враховані судом першої інстанції, який, врахувавши, у тому числі обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , його ставлення до вчиненого та визнання вини, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що відповідає мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Погоджується з таким висновком місцевого суду й апеляційний суд.

При цьому обставини, на які покликаються в апеляційній скарзі апелянти щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є безумовними і достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції, вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянти не навели.

Суд навів переконливі мотиви свого рішення в частині призначення покарання і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_7 у повній мірі відповідає статтям 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки це додаткове покарання визначене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України як безальтернативне, а колегія суддів не знайшла підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі сторони захисту, зміні не підлягає, тому у задоволенні цієї апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Сколівського районного суду Львівської області від 3 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4