В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород, кримінальну справу №308/11474/22 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000936 від 16.08.2022 року про обвинувачення,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше судимого:

- вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2021 за ч. 3 ст.185, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2022 року звільнений 20.04.2022 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 5 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення :

прокурора ОСОБА_4

сторона захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисник обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

ОСОБА_3 , 11.08.2022 близько 11:00 год., знаходячись в приміщенні кухні домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів шляхом викрадення незаконно заволодів платіжною банківською карткою, відкритою в АТ Комерційний банк «Приватбанк» за номером рахунку НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_6 . В результаті привласненої банківської картки ОСОБА_3 отримав можливості розпорядитися нею як своєю власною, почав незаконно володіти і користуватись, поліпшуючи безпосередньо за рахунок грошових коштів які були на викраденій банківській картці своє матеріальне становище.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 357 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, діючи повторно та в умовах воєнного стану, за допомогою банківського терміналу для оплати покупок, шляхом використання банківської карти АТ Комерційний банк «Приватбанк» за номером рахунку НОМЕР_1 відкритої на ім?я ОСОБА_6 , таємно заволодів чужим майном, а саме грошовими коштами, які знаходилися на банківській картці та за рахунок яких 11.08.2022 в періоди часу з 14:05 год. по 14:46 год. та з 14:53 год. по 15:09 год., та з 19:17 год. по 19:36 год. та о 19:45 год., здійснив покупку продуктів харчування в магазині «Ovochi Frukty Shop» розташованого за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 27а, на суму 5 581 грн. та 11.08.2022 в період часу з 14:50 год. по 14:51 год., та о 16:16 год. та о 19:40 год. здійснив покупку продуктів харчування в магазині «Prolisok» розташованого за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 27 на суму 603 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6 184 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. По суті фактичних обставин справи пояснив, що в один із днів серпня 2022 року запросив ОСОБА_7 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де заволодів банківською карткою ОСОБА_8 . За допомогою банківського терміналу для оплати покупок здійснив покупку продуктів харчування в магазині «Ovochi Frukty Shop» розташованого за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського та здійснив покупку продуктів харчування в магазині «Prolisok» розташованого за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського використавши банківську картку.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі.

Враховуючи,що потерпіла не була свідком, очевидцем вказаної події, з огляду на наявність заяви потерпілої про розгляд без участі, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони інших учасників процесу, суд, керуючись ст. 325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за її відсутності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши їй положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357 та ч.4 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_9 від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Крім цього, 12.08.2022 Указом Президента України № 573/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Закону України «Про правовий режим воєнного стану», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб і який в подальшому неодноразово продовжено.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 КК України викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 185 КК України Крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 357 та ч.4 ст. 185 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України є рецидив злочину.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зокрема кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 357 КК України відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненими умисно та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, по медичну допомогу в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психологічного здоров`я та медицини залежностей» не звертався та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_3 всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України та у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд визначає його по правилам ч.1ст. 70 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими встатті 72 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_3 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 5 (років) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі.

У даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання обвинуваченому, так як злочин вчинений до винесення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 року.

При призначенні покарання суд враховує вирок Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2025 р. яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, та призначає покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2025 року, зарахувавши йому відбуту ним частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 року - повністю.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу будь якого виду.

Клопотань у порядку, передбаченому ст. 331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази і арешт майна

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Процесуальні витрати

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертиз.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених за даним вироком та за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_3 остаточно до відбуття призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 7 (сім) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , рахувати з моменту його фактичного затримання в рамках кримінального провадження №308/383/25 за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 року з 01.12.2024 року.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання, відбуту ним частину строку покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 року - повністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 - не обирати.

Речові докази:

-відеозапис проведення слідчого експерименту, який записано на DVD-R диск та упаковано у паперовий конверт білого кольору - після вступу вироку в законну силу залишити зберігати при матеріалах кримінального проваження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатській апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1