Провадження № 1-кп/638/2127/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, в приміщенні суду в місті Харкові, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 25 вересня 2024 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 358 КК, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , пройшовши встановлену процедуру отримання водійського посвідчення, затверджену постановою КМУ № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», яка передбачає: закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання іспитів у сервісному центрі МВС та отримання водійського посвідчення, у невстановленому в ході досудового розслідування місці та невстановлений час, але не пізніше 24 вересня 2024 року, діючи умисно, з метою підроблення посвідчення водія та подальшого його використання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самостійно вніс зміни до офіційного бланку, а саме: на лицьовому боці посвідчення, в рядку «5.», в місці розташування друкованого тексту індивідуальної інформації первинний четвертий знак цифр серійного номера документа змінений за допомогою дописки на не чіткий, схожий на знак «С» (дзеркально). Первинним знаком була цифра «3», та первинним був друкований текст « НОМЕР_1 ». На зворотному боці посвідчення, в місці розташування друкованого тексту серії та номеру бланку документа, первинний четвертий знак (цифра) цифр серійного номеру бланку документа змінений за допомогою підчистки та дописки на нечитаємий (встановити первинний знак (цифру) номера бланку документа не є можливим, у зв`язку зі значним порушенням поверхневого шару бланку документа).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: підроблення посвідчення водія, яке видається держаною установою і надає спеціальне право фізичній особі на керування транспортним засобом, з метою його подальшого особистого використання.

Надалі, 24 вересня 2024 року, о 22 годині 21 хвилину, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , рухаючись на автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , зупинений працівниками УПП в Харківській області ДПП, в ході спілкування з якими, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності дійсного посвідчення водія, та, відповідно, із цим, права на керування транспортним засобом категорії «В», діючи умисно, надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене ним посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04 серпня 2021 року, видане ТСЦ 6341, з особистими анкетними даними та фотокарткою, в яке внесені зміни до первинного змісту, таким чином, використав його. Під час перевірки вказаного документа через систему ІПНП працівниками УПП в Харківській області ДПП виявлено ознаки підробки вказаного посвідчення водія та викликано на місце події СОГ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

Того ж дня,у період часу з 23 години 00 хвилин до 23 години 07 хвилин, під час огляду місця події за вказаною вище адресою, уповноваженою особою СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області вилучено у ОСОБА_4 посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04 серпня 2021 року, видане ТСЦ 6341, на ім`я обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в бланк якого, відповідно до висновку судової технічної експертизи № СЕ-19/121-24/29053-ДД від 14 жовтня 2024 року (згідно з п.п. 2.1. «Дослідження реквізитів документів», 2.3. «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів»), внесені зміни до первинного змісту, а саме: на лицьовому боці посвідчення, в рядку «5.», в місці розташування друкованого тексту індивідуальної інформації первинний четвертий знак цифр серійного номера документа змінений за допомогою дописки на не чіткий, схожий на знак «С» (дзеркально). Первинним знаком була цифра «3», та первинним був друкований текст « НОМЕР_1 ». На зворотному боці посвідчення, в місці розташування друкованого тексту серії та номеру бланку документа, первинний четвертий знак (цифра) цифр серійного номеру бланку документа змінений за допомогою підчистки та дописки на нечитаємий (встановити первинний знак (цифру) номера бланку документа не є можливим, у зв`язку зі значним порушенням поверхневого шару бланку документа).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

У сукупності ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення проступки, передбачені ч. 1 ст. 358 КК та ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Разом з обвинувальним актом до суду надійшла заява обвинуваченого про роз`яснення йому вказаних вище положень КПК України та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_4 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч. 3 ст. 382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч. 2ст. 382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості, доходить висновку, що останній вчинив кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення посвідчення водія, яке видається держаною установою і надає спеціальне право фізичній особі на керування транспортним засобом, з метою його подальшого особистого використання, та кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа (посвідчення водія).

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченим, дані про його особу.

Обвинувачений уродженець міста Харкова, з середньою освітою, не працюючий, неодружений, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий.

Обставиною, яка у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставини, які у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

З урахуванням зазначених обставин, обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, відсутність судимостей, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, суд доходить висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових проступків є призначення покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкцій ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді пробаційного нагляду.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, згідно з яким суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати за проведення експертизи суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень проступків, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК Украни та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 на вказаний строк такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_4 , судові витрати за проведення судової технічної експертизи № СЕ-19/121-24/29053-ДД від 14 жовтня 2024 року в розмірі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 65 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2024 року на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 6341 від 04.08.2024 року, яке знаходиться в спеціалізованому експертному пакеті № НОМЕР_3 скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 25 вересня 2024 року, а саме: посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 6341 від 04.08.2024 року на ім`я ОСОБА_4 знищити.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з моменту проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку ст. 382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок складено та надруковано в нарадчій кімнаті 28 листопада 2024 року в одному примірнику.

Головуючий