КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 13 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання детектива Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000900 від 18.08.2023 на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на грошові кошти у сумі 1 751 931,92 грн., які знаходяться на банківських рахунках у АТ «КБ ПриватБанк» (МФО 305299):

НОМЕР_2 ;

НОМЕР_3 ;

НОМЕР_4 .

Заборонено службовим особам АТ «КБ ПриватБанк» (МФО 305299) проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку зазначеної суми грошових коштів на згаданому рахунку.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива.

Апелянт зазначає про те, що серед трьох арештованих банківських рахунків, два рахунки є такими, що містять кошти, які не підлягають конфіскації.

Зокрема, НОМЕР_4 використовується для отримання заробітної плати за місцем роботи ОСОБА_5 в КП «Інфо-Рада-Дніпро» ДМР, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 31.10.2024 року.

Також, вказаний рахунок використовується для отримання пенсійних виплат та відкритий лише 12 липня 2024 року, що підтверджується випискою з АТ КБ ПриватБанк».

Відтак, арешт вказаного рахунку фактично позбавляє особу грошових коштів для життя.

Крім того, в матеріалах провадження наявна необґрунтована постанова про визнання речовими доказами, оскільки грошові кошти не відповідають ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Посилається на те, що підозра вручена ОСОБА_5 є необгрунтованною, а висновок судово-кономічної експертизи № 4836 від 09.12.2023 складено із суттєвими порушеннями, що мало наслідком невірне визначення ринкової вартості комунікаційного обладнання станом на 04 квітня 2023 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 серпня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000900за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України.

В клопотанні детектива зазначено, що ОСОБА_5 будучи обізнаним, як заступник директора комунального підприємства «ІНФО-РАДА-ДНІПРО» Дніпровської міської ради, у затвердженні Дніпровською міською радою 23.02.2022 Програми щодо сприяння територіальній обороні міста Дніпра на 2022-2026 роки, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.04.2023, перебуваючи за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75, сформував злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, а саме коштів Дніпровської міської територіальної громади. Вказані кошти виділені на реалізацію вказаної Програми, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, та завідомо необґрунтованого завищення вартості товарів, які мали закуповуватись за кошти бюджету Дніпровської міської територіальної громади комунальним підприємством «ІНФО-РАДА-ДНІПРО» Дніпровської міської ради на виконання затвердженої Програми.

30 вересня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_5 відкрито рахунки в АТ «КБ Приватбанк».

07 жовтня 2024 року детектив Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт грошових коштів у сумі 7 751 931, 92 грн., які знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_5 у АТ «КБ ПриватБанк», з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000900, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні детектива, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 30 вересня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Щодо доводів апелянта про необгрунтованність повідомленої ОСОБА_5 підозри, то слід зазначити, що вказане є предметом судового розгляду скарг на повідомлення про підозру, розгляд яких здійснюється в порядку ст. 303 КПК України.

Інші доводи апелянта в їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 761/37318/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11сс/824/434/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК