Справа № 759/7316/23 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4288/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002359 від 13.09.2016 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Табачне Бахчисарайського району АР Крим, українця, громадянина України, з вищою освітою, який обіймав посаду судді Сімферопольського районного суду АР Крим, зареєстрованого та останнє відоме місце проживання якого: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 111 КК України до покарання у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , будучи суддею та займаючи посаду судді Сімферопольського районного суду АР Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади російської федерації та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м. Севастополя системи незаконних судових органів російської федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим, Севастопольської міської ради та російської федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації, усвідомлюючи, що так званий «Симферопольский районный суд», відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим та м. Севастополя, діючи в інтересах російської федерації, перебуваючи в м. Сімферополь упродовж березня - квітня 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади російської федерації на території АР Крим та м. Севастополя на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому указом президента російської федерації № 786 від 19.12.2014 був призначений на посаду судді незаконно утвореного «Симферопольского районного суда», чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «федерального конституційного закону» російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, щодо надання допомоги іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України шляхом придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим, посилення заходів тимчасової окупації півострова та впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, громадянин ОСОБА_8 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, розуміючи незаконність дій окупаційної влади, незаконність застосування на території України законодавства Російської Федерації, перебуваючи в приміщенні так званого «Симферопольського районного суда» по АДРЕСА_2 , діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись нормами законодавства Російської Федерації 28.12.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2/4019/2022, 27.12.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2/3964/2022, 22.12.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2/3783/2022, 07.12.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2/-3609/2022, 08.12.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2/3589/2022, 30.11.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2/3560/2022, 24.11.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 5-777/2022, 24.11.2022, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 2-3452/2022, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Допомога ОСОБА_8 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду першої інстанції невмотивованим, необґрунтованим та незаконним. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та матеріалам кримінального провадження. Так, вказав про те, що він заперечував щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_8 , що в матеріалах справи відсутні дані щодо належного повідомлення обвинуваченого, проте суд першої інстанції вказав у вироку про те, що захисник у судовому засіданні стверджував про належне повідомлення обвинуваченого та не порушення його права на захист. Вважає, що ОСОБА_8 був необізнаний щодо повідомленої підозри та висунутого обвинувачення, а тому неможливо встановити у будь-якій формі його волевиявлення щодо бажання чи небажання особисто приймати участь у кримінальному провадженні, узгодження правової позиції з захисником та реалізації права на захист. Також вказав про те, що неможливо встановити чи здійснюється на ОСОБА_8 , членів його сім'ї чи родичів фізичного або психічного примусу з боку окупаційної влади. Крім того, зазначив щодо неналежності та недопустимості доказів у справі, оскільки такі докази викладені іноземною мовою, а перекладач у вказаному кримінальному провадженні не залучався, а тому такі докази позбавляють суд можливості надати їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, їх взаємозв`язку. Вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України не доведена поза розумним сумнів належними та допустимими доказами, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судовий розгляд є неповним та судове рішення ухвалене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. За таких обставин, просив вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до вимог п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, статей 91, 94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, встановлена судом на підставі оцінки і аналізу доказів, які повно і всебічно були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 суд дійшов на підставі аналізу фактичних даних, що містяться у витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0002359, постанові про виділення матеріалів досудового розслідування та визначення підслідності, постановах про призначення групи слідчих, прокурорів, постановах про зупинення та відновлення досудового розслідування, повідомлені про підозру, заяві народного депутата України ОСОБА_9 про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 109, 110, 110-2 КК України, відповідно до якої останній повідомив Генерального прокурора України про те, що ОСОБА_8 без відповідних правових підстав здійснює судочинство на території АР Крим, а саме, в Сімферопольському районному суді; постанові Верховної Ради України від 21.05.2009 № 1404-VI про призначення ОСОБА_8 на посаду судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим безстроково; листом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 року №18-2153/15; листом Служби Безпеки України від 20.02.2023 № 62/2/2-389п про те, що Указом Президента Російської Федерації від 19.12.2014 року № 786, ОСОБА_8 призначено суддею Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим; рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 № 3009/дп-15, з виправленнями, внесеними рішенням від 16.12.2015 № 3875/дп-15; постановою Верховної Ради України від 19.04.2016 №1223-VIIIпро звільнення ОСОБА_8 з посади судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим у зв`язку з порушенням присяги судді; протоколом огляду речей та документів від 31.03.2021 року, відповідно до якого проведено огляд інтернет-відомостей, розміщених у мережі Інтернет, зокрема «указ президента российской федерации о назначении судей федеральных судов» про призначення ОСОБА_8 на посаду судді «Симферопольского районного суда»; протоколами оглядів від 31.03.2021, 02.02.2015, 28.02.2023, 11-18.06.2015; листі Адміністрації Президента України № 03-01/3021 від 29.09.2026 згідно з яким ОСОБА_8 з клопотанням про вихід із громадянства України не звертався; листі Служби Безпеки України від 20.02.2023 62/2/2-389п, відповідно до якого ОСОБА_8 є громадянином України, що підтверджується виданим паспортом громадянина України, та інших доказах.

Крім того, враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджені матеріали, що підтверджують заходи, які були вжиті щодо дотримання прав ОСОБА_8 як підозрюваного та щодо повідомлення його як обвинуваченого про вчинення стосовно нього процесуальних дій та забезпечення правом на захист, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 374 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття судового рішення, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про неповноту судового розгляду та те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються доказами, які судом першої інстанції досліджені повно, всебічно та об`єктивно. Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, що полягало у наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга захисника не містить будь-яких доводів на обґрунтування підстав закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, передбачених ст. 284 КПК України.

Так, доводи апеляційної скарги захисника про порушення права обвинуваченого на захист внаслідок неналежного повідомлення ОСОБА_8 про наявність існуючого проти нього кримінального провадження, щодо повідомленої підозри та висунутого обвинувачення, а також неможливість у зв`язку з цим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 було здійснено в порядку спеціального досудового розслідування (ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року) та спеціального судового провадження (ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року), тобто яке не передбачає участі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України № 1207-VII від 15 квітня 2014 року (зі змінами) «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, визначені КПК України.

За змістом ч. 1 ст. 297-5, ч. 3 ст. 323 КПК України повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування. Інформація про такі документи та повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування, або суду. З моменту опублікування повістки про виклик у вказаний спосіб підозрюваний, обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування та суд першої інстанції дотримались вказаних норм закону, вжили всіх можливих заходів до повідомлення ОСОБА_8 про здійснення стосовно нього кримінального провадження, про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» № 40 від 25.02.2023, № 78 від 19.04.2023, № 101 від 20.05.2023, № 134 від 06.07.2023, № 184 від 13.09.2023, № 227 від 11.11.2023, № 11 від 16.01.2024, № 34 від 16.02.2024, № 64 від 28.03.2024), а також інформація про виклик ОСОБА_8 була опублікована на сайті Святошинського районного суду м. Києва та Офісу Генерального прокурора.

Крім того, з метою забезпечення права на захист ОСОБА_8 , на виконання п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України для захисту його інтересів призначено захисника, якому в порядку визначеному законом також надсилалися судові виклики та повідомлення, а також копії процесуальних документів задля забезпечення принципу змагальності.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини допускає можливість проведення заочного кримінального провадження, якщо будуть забезпечені права і свободи, встановлені конвенційними нормами (рішення у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року; «Меденіца проти Швейцарії» від 14 червня 2001 року; «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року, інші).

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24 травня 2007 року вказано, що, якщо судове засідання відбувається за відсутності підсудного, це не є само по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не може домогтися ухвалення нового судового рішення щодо обґрунтованості обвинувачення з фактичних та юридичних підстав після того, як воно було реалізовано, якщо не було встановлено, що ця особа відмовилася від права на захист і на явку до суду.

На виконання вищевказаного, чинним КПК України передбачено можливість подання апеляційної скарги обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, і в такому разі суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України (ч. 3 ст. 400 КПК України).

Таким чином, засуджений навіть після закінчення строків на апеляційне/касаційне оскарження не позбавлений права подати скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження, якщо причини його неявки дійсно виявляться поважними, під час якого він не буде позбавлений можливості ставити питання про усунення порушень, які, на його думку, були допущені під час спеціального досудового розслідування та судового розгляду.

Окремо колегія суддів зауважує, що ОСОБА_8 , будучи суддею, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, не може не усвідомлювати, що робота на посаді судді у складі незаконного органу судової влади Симферопольского районного суда» російської федерації на території АР Крим та м. Севастополя явно суперечить законам України та може тягнути за собою наявність відкритого щодо нього кримінального провадження, однак, незважаючи на це, ОСОБА_8 демонструє відкриту зневагу та незацікавленість в тому, що на території України відносно нього може перебувати кримінальне провадження, що додатково свідчить про добровільність його позиції та умисел на вчинення інкримінованих йому дій.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що неможливо встановити чи здійснюється на ОСОБА_8 , членів його сім`ї чи родичів фізичний або психічний примус з боку окупаційної влади, оскільки вони спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Так, як вбачається з дослідженого в суді першої інстанції листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 року № 18-2153/15, ОСОБА_8 не звертався із заявою про переведення до іншого суду на території України чи про звільнення, хоча мав таку можливість, оскільки певна кількість суддів подали відповідні заяви, які були реалізовані (а.с. 117-119, том 2).

Згідно з дослідженим в суді першої інстанції протоколом огляду речей та документів від 31.03.2021 року, проведено огляд інтернет-відомостей, розміщених у мережі Інтернет, зокрема «Указ президента российской федерации о назначении судей федеральных судов» з якого вбачається, що ОСОБА_8 призначений на посаду судді «Симферопольского районного суда» (а.с. 133-149 том 3).

Крім того, як вбачається з протоколу огляду інтернет-видань від 31.03.2021, оглянуто Федеральний Конституційний Закон РФ № 6-ФКЗ від 21.03.2014 «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», ч. 5 ст. 9 якого передбачено, що до створення на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя судів Російської Федерації, правосуддя від імені Російської Федерації на вказаних територіях здійснюють суди, які діяли на момент прийняття до Російської Федерації Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів. Особи, які займають посади суддів цих судів, продовжують здійснювати правосуддя до створення та початку діяльності на вказаних територіях судів Російської Федерації за умови наявності у них громадянства Російської Федерації.

В ч. 2 ст. 9 цього Закону також передбачено, що громадяни, які займають посади суддів судів, діючих на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на день прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають першочергове право на заміщення посад суддів в судах Російської Федерації, створених на цих територіях, при наявності в них громадянства Російської Федерації, а також за умови їх відповідності іншим вимогам, які висуваються законодавством Російської Федерації про статус суддів до кандидатів на посади суддів. Конкурсний відбір на заміщення посади судді у вказаних судах здійснюється Вищою кваліфікаційною колегією Російської Федерації (а.с. 66-106 том 3).

Також,як встановлено судом першої інстанції та не спростовано захисником, ОСОБА_8 здійснював правосуддя від імені РФ на території АР Крим без припинення статусу судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим відповідно до законів України упродовж 2014 - 2023 років як «суддя» незаконно створеного судового органу окупаційної влади судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим, а також і після його призначення на посаду «судді» утвореного в системі правосуддя РФ судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим, що знайшло своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні протоколами огляду від 02.02.2015, 28.02.2023, 11-18.06.2015.

Більше того, як вбачається з Федерального Конституційного Закону РФ № 6-ФКЗ від 21.03.2014 «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», який долучено до протоколу огляду інтернет-видань від 31.03.2021, а саме з положень ч. 1 ст. 4, то з дня прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворених у складі Російської Федерації нових суб`єктів, громадяни України та особи без громадянства, які постійно проживають на цей день на території Республіки Крим або на території міста федерального значення Севастополя, визнаються громадянами Російської Федерації, за винятком осіб, котрі протягом одного місяця після цього дня не заявлять про своє бажання зберегти наявне в них та (або) їх неповнолітніх дітей інше громадянство або залишитися особами без громадянства.

Той факт, що ОСОБА_8 із заявою про переведення до іншого суду на території України чи про звільнення з посади судді Сімферопольського районного суду АР Крим не звертався, не вчинив жодних дій у зв`язку із своєю мовчазною згодою на автоматичне набуття по факту громадянства іншої країни, продовжив здійснювати правосуддя як суддя «Симферопольского районного суда» та був призначений на посаду судді «Симферопольского районного суда», що передбачає успішне проходження ним конкурсу на зайняття посади судді «Симферопольского районного суда», процедура якого передбачає свідоме складання окремих документів та добровільне подання персональних особистих даних про себе та членів своєї сім`ї, після чого здійснював «правосуддя» шляхом ухвалення рішень на цій посаді, на думку колегії суддів, безумовно свідчить про умисний характер дій ОСОБА_8 з надання ним допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, а не наявність тиску та примусу, як про це заявляє захисник.

Крім того, жодних доказів на підтвердження здійснення на ОСОБА_8 фізичного або психічного примусу з боку окупаційної влади захисником не надано та є лише його особистим припущенням.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість доказів у справі через їх викладення іноземною мовою та незалучення перекладача у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що згідно з практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111 КК України як докази надано, зокрема, протоколи оглядів інтернет-видань та інтернет-відомостей, розміщених у мережі Інтернет, до яких в якості додатків були долучені роздруковані або зроблені за допомогою скриншоту законодавчі акти РФ і судові рішення, однак колегія суддів звертає увагу на те, що саме протоколи огляду є самостійними доказами у розумінні ст. 84 КПК України, які і були предметом дослідження в ході судового розгляду, а тому, на думку колегії суддів, викладення додатків до протоколів огляду іноземною мовою прямо не вплинуло на порядок отримання доказу та не порушило фундаментальні права і свободи обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що захисник хоч і вказував про неналежність та недопустимість доказів, однак під час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження клопотання про повторне дослідження таких доказів з метою надання їм іншої оцінки, ніж та, що була надана судом першої інстанції, не подавав, а тому суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості самостійно вирішувати питання про повторне дослідження таких доказів, оскільки це призвело б до порушення принципу диспозитивності. Крім цього, захисник також не заявляв будь-яких клопотань про залучення спеціалістів чи експертів, проведення експертизи, а тому колегія суддів погоджується з висновками, зробленими місцевим судом, про належність та допустимість зібраних у вказаному кримінальному провадженні доказів, які перебувають в об`єктивному взаємозв`язку з вчиненим ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням та не спростовані в ході судового розгляду.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4