Провадження № 1-кс/947/2692/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001214 від 15.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі слідчим відділом СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЕРДР № 0001214 від 15.09.2023 року за ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що на території м. Одеси та Одеської області, діє група осіб, члени якої маючи на меті корисливі мотиви, діючи в умовах воєнного стану за допомогою електронно-обчислювальної техніки в мережі «Інтернет», ймовірно вчиняють шахрайські дії шляхом зловживання довірою громадян, зокрема зазначені особи винаймають офісні приміщення в м. Одесі, залучають до незаконної діяльності інших осіб, яких інструктують з приводу належного здійснення шахрайських дій шляхом обману.

Схема незаконної діяльності виглядає наступним чином: зазначені особи, в мобільних додатках знайомляться з іншими особами та починають спілкування. В процесі спілкування особи, які мають відношення до вчинення зазначеного злочину розповідають іншим про так звані «крипто біржі» та неіснуючі акції високоприбуткових компаній та пропонують інвестувати грошові кошти в ці проекти, обіцяючи надприбутки із зазначеної діяльності.

Після отримання в якості інвестицій грошових коштів від осіб, переривають спілкування та блокують сторінки в мобільних додатках осіб, які направили грошові кошти.

Зокрема відбуваються факти коли група осіб під приводом співробітників контролюючих фінансових органів влади заволодівають грошовими коштами громадян за допомогою мережі «Інтрнет», та підготовлених «мовних» модулів для спілкування з особами з рахунків яких нібито здійснюється несанкціоноване списання грошових коштів (скриптів).

В ході досудового розслідування органом досудового розслідування в адрес Управління протидії «Кіберзлочинам» в Одеській області Департаменту кіберполіції, національної поліції України було надане доручення про проведення слідчих (розшукових дій) у порядку ст.40 КПК України.

Згідно відповіді на доручення слідчого виконавцем доручення встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , може мешкати особа яка безпосередньо причетна до вчинення протиправних дій за допомогою «SIP-телефонії» з метою конспірації своєї злочинної діяльності.

12.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено наступні предмети та речі:

1.мобільний телефон марки «Samsung», білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ;

2.мобільний телефон марки «Iphone 15 ProMax», білого кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ;

3.пристрій прямокутної форми, чорного кольору, марки «TK STAR»;

4.«Структура скрипт работы с клиентами» на листках А4 в кількості

11 арк.;

5.ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, «код устрайства: 731В8ССF-BA5D-4CBC-91BE-634443C039AD та зарядний пристрій від зазначеного ноутбуку.

13.02.2025 на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовим доказом в рамках означеного кримінального провадження.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що вилучене майно в ході проведення обшуку визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав вважати, що вилучене майно може бути знаряддям та об`єктом протиправних дій та зберігло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Щодо накладення арешту на вилучене майно під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , до кримінального правопорушення передбаченого ст.190 КК України, а тому накладення арешту на зазначені вилучені речі є необхідним для збереження речових доказів та недопущення їх знищення, а також для подальшого призначення експертиз.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, проте від останнього до суду надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також на адресу суду скерував заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, враховуючи позицію заяви сторін кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

Слідчий суддя враховує доводи слідчого у клопотанні та приходить до переконання з приводу того, що вилучені технічні пристрої можуть містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, у тому числі й зв`язків власника таких технічних пристроїв з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінальних правопорушень, особами.

Що стосується вилучених документів «Структура скрипт работы с клиентами» на листках А4 в кількості 11 арк., слідчий суддя враховує специфіку кримінального правопорушення, яке є предметом даного кримінального провадження, та приходить до переконання, що вказане майно потребує детального дослідження, оскільки може містити інформацію щодо кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження.

Відносно вилученого майна слідчий суддя приходить до переконання, що вочевидь наразі існує необхідність в його додатковому дослідженні. Результати проведення огляду таких технічних пристроїв та документів можуть стати підставою для прийняття відповідних процесуальних рішень у кримінальному провадженні, оскільки можуть підтвердити або спростувати робочу наразі версію сторони обвинувачення.

У зв`язку з чим, таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 13.02.2025, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 12.02.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1.мобільний телефон марки «Samsung», білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ;

2.мобільний телефон марки «Iphone 15 ProMax», білого кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ;

3.пристрій прямокутної форми, чорного кольору, марки «TK STAR»;

4.«Структура скрипт работы с клиентами» на листках А4 в кількості

11 арк.;

5.ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, «код устрайства: 731В8ССF-BA5D-4CBC-91BE-634443C039AD та зарядний пристрій від зазначеного ноутбуку.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1