Провадження №1-кп/761/2607/2025
В И Р О К

іменем України

28 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000660 від 29.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, працюючого оператором виробничої лінії СП у формі ТОВ «РІФ-1», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй.

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, не застосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно статті 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив рішення про початок спеціальної військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. збройними силами російської федерації, що діяли за наказом керівництва російської федерації та збройних сил російської федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська російської федерації вдерлися сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому на підставі відповідних Указів Президента України, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації, воєнний стан на території України неодноразово продовжувався та постійно діє з 24.02.2022 по сьогоднішній день.

Починаючи з 24.02.2022, російська федерація щодня порушує правила ведення війни та масово чинить воєнні злочини.

Збройні сили російської федерації неодноразово завдавали ударів ракетними установками по цивільних аеродромах, важливих критичних об`єктах інфраструктури, житлових будинках, закладах охорони здоров`я та інших цивільних об`єктах.

Відповідно до звіту Управління Верховного комісара ООН з прав людини, станом на 22 лютого 2024 року, за період дії правового режиму воєнного стану в Україні загинуло понад 10 тисяч цивільних осіб, майже 20 тисяч були поранені.

Крім того, російська влада веде інформаційну війну, застосовує пропаганду. Ведеться активна компанія щодо створення та розповсюдження фейкових новин, а також агітаційних публікацій.

Проте, незважаючи на вищезазначене, ОСОБА_3 , усвідомлюючи свою протиправну діяльність, виправдовував військове вторгнення російської федерації в Україну шляхом перекладання відповідальності за причини війни в Україні на державну владу та українців в цілому. Зокрема, останній зазначав, що уряд України та українці «спровокували» росію, тобто покладав провину за розв`язання війни російської федерації проти України на Україну, і тим самим виправдовував збройну агресію рф. Свої протиправні дії ОСОБА_3 здійснив за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в України та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи у м. Київ, за невстановленою адресою, за допомогою мобільного телефону марки HUAWEI, синього кольору у чорному чохлі, з встановленими сім-картами «Київстар» НОМЕР_1 та «ВФ Україна» НОМЕР_2 , ІMEI: НОМЕР_3 , ІMEI 2: НОМЕР_4 , що перебував у його власності, та який під`єднаний до глобальної мережі Інтернет, здійснив діяння, пов`язане з виправдуванням збройної агресії російської федерації проти України.

08.06.2023 у невстановлений час, але не пізніше 17 год. 14 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у м. Київ, за невстановленою адресою, використовуючи належний йому обліковий запис у застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями, у т.ч. голосовими - «Telegram», в який ним здійснено персоналізацію з використанням його особистого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , під час особистого спілкування із громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виражав обурення з приводу того, що йому безпідставно відмовляють у розгляді скарг, заяв та не дають можливості оскаржити оцінку, яку йому навмисно занизили під час навчального процесу в Київському університеті права Національної академії наук України, де останній навчається.

В ході вищевказаного діалогу, ОСОБА_3 записав та відправив вісім голосових повідомлень: audio_2023-09-22_16-22-01; audio_2023-09-22_16-22-57; audio_2023-09-22_16-23-20; audio_2023-09-22_16-23-44; audio_2023-09-22_16-24-05;audio_2023-09-22_16-24-25;audio_2023-09-22_16-26-04; аudio_2023-09-22_16-26-16, в яких виправдовував збройну агресію російської федерації проти України, підтримував осіб, які співпрацюють з російською окупаційною чи військовою владою на шкоду Україні, а також виражав негативне, зневажливе, образливе, презирливе ставлення до українців, принижував національну честь і гідність українців та негативно, зневажливо ставився до держави Україна вцілому.

Зазначені висловлювання ОСОБА_3 зафіксовані у надісланих ним на адресу громадянки України ОСОБА_6 голосових повідомленнях, є виправдуванням збройної агресії російської федерації проти України.

В голосових повідомленнях ОСОБА_3 , які він надсилав громадянці України ОСОБА_6 , 08.06.2023 через засоби комунікації, а саме: застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями, у т.ч. голосовими - «Telegram», в якому ним здійснено персоналізацію з використанням його особистого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , висловлюються думки, в яких відслідковуються проросійські наративи, які намагаються викрутити факти та перекласти відповідальність за вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України, ракетні обстріли та вбивства цивільного населення.

Зазначене вище реалізується, зокрема, у наступному:

- audio_2023-09-22_16-22-01: починається словами: «Вже підійшов до ОСОБА_7 , вона короче сказала що……» та закінчується словами «В натурі піду в армію росії, буду там жить в «рашкі» …… чим в цій ….. «хохляндії» з такими …… людьми …..!»;

- audio_2023-09-22_16-23-20: починається словами: «…. Не страна, а цирк ….» та закінчується словами «….тут людей тупо не має, не живуть тут люди.»;

- audio_2023-09-22_16-23-44: починається словами: «…В цій страні тупо не має справедливості…..» та закінчується словами «…, в росії воно котірується, мені тоже дадуть пагони і буду жить там, получати зарплату ….. в три рази більше, мать возможность все і всіх оскаржувать, квартіру дадуть, все в мене буде прекрасно.»;

- audio_2023-09-22_16-24-05: починається словами: «Українці ……. люди в світі, самі ……» та закінчується словами «…тепер ниють шо їх ….., так мало …… треба більше ……. цих ….. людей може тоді до них дойде …., може вони не так живуть як треба просто.»;

- audio_2023-09-22_16-24-25: починається словами: «Я просто поражаюсь з …. людей, оце на скільки нада бути….» та закінчується словами «… в натурі треба знести цю страну і шось нове строїть, нормальне, бо всьо, тут уже нічего не буду лучше.»;

- audio_2023-09-22_16-26-04: починається словами: ««В тебе є щас унікальна возможность послухати, як зароджується колаборант……» та закінчується словами «…мені там кажуть двісті гривень, тіпа, от так от»;

- audio_2023-09-22_16-26-16: «Я луче піду в російську армію і буду …….. українців кароче, …… мені щось оскаржувати тіпа, ну зачєм. Єсть болєє ефективні способи добитись справедливості.».

Згідно висновку експерта від 09.02.2024 №670/1, за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, зазначені повідомлення містять виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Відповідно до висновку експерта від 27.05.2024 №69/4 встановлено, що голосові повідомлення: audio_2023-09-22_16-22-01, audio_2023-09-22_16-23-20, audio_2023-09-22_16-23-44, audio_2023-09-22_16-24-05, audio_2023-09-22_16-24-25, audio_2023-09-22_16-26-04 виконані голосом ОСОБА_3 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, пояснив суду, що дійсно, при обставинах викладених вище у вироку, він з кінця зими перебував у пригніченому стані, був дуже розгубленим через виявлене у нього захворювання, відсутність підтримки від близьких. Так, 08.06.2023 приблизно 17 год. 14 хв., перебуваючи у м. Київ, використовуючи свій мобільний телефон марки HUAWEI, за допомогою застосунку «Telegram», надіслав ОСОБА_6 , яка є його старостою в навчальному закладі Київському університеті права Національної академії наук України, голосові повідомлення, у яких виражав обурення з приводу того, що йому викладачі безпідставно відмовляють у розгляді скарг та не дають можливості оскаржити оцінку, яку йому навмисно занизили під час навчального процесу. В ході їх спілкування, будучи обуреним діями викладачів, за допомогою голосових повідомлень виправдовував збройну агресію російської федерації проти України, висловлював підтримку особам, які співпрацюють з російською окупаційною чи військовою владою на шкоду Україні, а також виражав негативне, зневажливе, образливе, презирливе ставлення до українців, принижував національну честь і гідність українців та негативно, зневажливо ставився до держави Україна в цілому.

У зв`язку з визнанням вини, збігом складних життєвих обставин, щирим каяттям, просив суд суворо його не карати. Запевнив суд, що зробив належні висновки.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, та дослідженням даних, які характеризують його особу, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини /фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення/, які ніким не оспорюються, у зв`язку з відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 в умисних діях, які виразились у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.436-2 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, відношення до скоєного обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся.

Також при призначенні покарання ОСОБА_3 судом враховуються дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, працевлаштований, має місце реєстрації та місце проживання, за яким характеризується посередньо, його стан здоров`я та молодий вік.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення покарання у виді пробаційного нагляду на певний строк.

У зв`язку з тим, що потреба в подальшому застосуванні арешту майна, як у заході забезпечення кримінального провадження, відпала, з урахуванням положень ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2024, а саме на: мобільний телефон марки HUAWEI, синього кольору у чорному чохлі, з сім-картами «Київстар» НОМЕР_1 та «ВФ Україна» НОМЕР_2 , ІMEI: НОМЕР_3 , ІMEI 2: НОМЕР_4 ; ноутбук марки Panasonic, чорного кольору, код пристрою: B2FE46E6-0F1F-43ED-B1BC-5B26202963D1.

Стягненню з ОСОБА_3 підлягають процесуальні витрати на залучення експертів.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його постановлення на облік органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 31805 /тридцять одна тисяча вісімсот п`ять / гривень 76 /сімдесят шість/ копійок.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2024 /справа 761/15321/24/, а саме на: мобільний телефон марки HUAWEI, синього кольору у чорному чохлі, з сім-картами «Київстар» НОМЕР_1 та «ВФ Україна» НОМЕР_2 , ІMEI: НОМЕР_3 , ІMEI 2: НОМЕР_4 ; ноутбук марки Panasonic, чорного кольору, код пристрою: B2FE46E6-0F1F-43ED-B1BC-5B26202963D1.

Речові докази:

-компакт CD-R диск в кількості 1 шт., - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки HUAWEI, синього кольору у чорному чохлі, з сім-картами «Київстар» НОМЕР_1 та «ВФ Україна» НОМЕР_2 , ІMEI: НОМЕР_3 , ІMEI 2: НОМЕР_4 ; ноутбук марки Panasonic, чорного кольору, код пристрою: B2FE46E6-0F1F-43ED-B1BC-5B26202963D1, - передати у володіння та розпорядження ОСОБА_3 ;

-предмет ззовні схожий на патрон калібру 5, 45 мм - 1 шт., предмет ззовні схожий на гільзу калібру 5, 45 мм - 2 шт., предмет ззовні схожий на гільзу калібру 9 мм, -4 шт., предмет ззовні схожий на патрон калібру 7,62 мм - 1 шт., - знищити.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя