Справа № 752/2416/24 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1314/2025 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001637 від 26.12.2023 року за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путрівка Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_2 26.12.2023 року, перебуваючи у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці, але не пізніше 12 год. 15 хв. придбав ін`єкційний шприц із рідиною білого кольору та помістив вказаний шприц в сумку чорного кольору, яка на той час була при ньому, чим незаконно придбав та розпочав зберігати при собі наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон (фенадон) для власного вживання без мети збуту.

В подальшому, ОСОБА_2 того ж дня приблизно о 12 год. 15 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, був зупинений працівником поліції. Після чого в присутності двох понятих в ході обшуку затриманого ОСОБА_2 у останнього з сумки чорного кольору було виявлено та вилучено ін`єкційний шприц із рідиною білого кольору, яка містила згідно висновку експерта наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) масою 0,041г.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України, тоді як органом досудового розслідування дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_2 відсутня така кваліфікуюча ознака як «вчинення тих самих дій протягом року після засудження за цією ж статтею», оскільки з 14.09.2023 року він має погашену судимість за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2023 року, отже в силу п. 2-1 ст. 89 КК України не є особою, яка раніше була засуджена, а тому вважав за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження у частині неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Так, прокурор вказав про те, що ОСОБА_2 засуджений за попереднє кримінальне правопорушення Васильківським міськрайонним судом Київської області 13.09.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України, а нове кримінальне правопорушення вчинив 26.12.2023 року після набрання чинності Законом № 2617-VІІІ, яким ч. 2 ст. 309 КК України викладено в новій редакції, тобто вчинив нове кримінальне правопорушення протягом року, а тому вважає, що дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України. Також вважає, щоміра покарання, призначена ОСОБА_2 є несправедливою внаслідок м`якості і недостатньою для виправлення обвинуваченого, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень в подальшому, оскільки ОСОБА_2 є раніше засудженим за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, а вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким. Відтак, просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просив їх задовольнити, обвинуваченого, який при вирішенні питання щодо задоволення апеляційної скарги прокурора покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду в частині доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_2 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційна скарга прокурора подана з підстав неправильної, на його думку, перекваліфікації судом дій ОСОБА_2 з ч.2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку з виключенням кваліфікуючої ознаки - «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», а також, відповідно, в частині призначеного судом покарання, що не суперечить положенням ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст. 394 КПК України та не позбавляє суд апеляційної інстанції можливості розглянути вказану апеляційну скаргу та перевірити її доводи, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, оскільки норми КПКУкраїни не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 349 КПК і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися (постанова Верховного Суду від 15.02.2023 року у справі № 711/4047/22).

Як вбачається з вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 26.12.2023 року вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - метадону (фенадону) масою 0,041г для власного вживання без мети збуту. Судом також встановлено, що ОСОБА_2 був засуджений вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн., який був ним сплачений того ж дня, а саме, 13.09.2023р., що стверджується відповідною квитанцією (а.с. 22).

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до 5 років, або обмеження волі на строк до п`яти років, тому, з урахуванням положень ч. 2 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Оскільки ОСОБА_2 відбув покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2023 року шляхом сплати того ж дня штрафу в розмірі 17 000 гривень, тому станом на момент вчинення кримінального правопорушення, за яке він засуджений оскаржуваним вироком, а саме, станом на 26.12.2023р. вказана судимість була погашена.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

При цьому, повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку (ч. 4 ст. 32 КК України).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 відбув призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2023 року покарання у виді штрафу шляхом його сплати 13.09.2023 року, то станом на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за оскаржуваним вироком - 26.12.2023 року вказана судимість була погашена, що свідчить про відсутність передбаченої ч. 2 ст. 309 КК України кваліфікуючої ознаки - «ті самі дії, вчиненні протягом року після засудження за цією статтею», а тому висновки суду першої інстанції про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, без кваліфікуючої ознаки - «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі шляхом ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку не заслуговують на увагу.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць, однак згідно з внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23.08.2023 року покарання у виді арешту застосовується лише до засуджених військовослужбовців і полягає в їх триманні в умовах ізоляції на гауптвахті.

За таких обставин, з метою приведення вироку суду у відповідність до вимог чинного закону, враховуючи, що покарання, яке просив прокурор в апеляційній скарзі не відповідає санкції ч. 1 ст. 309 КК України, за якою було засуджено ОСОБА_2 , та в судовому засіданні прокурор не ставив питання щодо призначення йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України відповідно до санкції цієї статті, колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч. 2 ст. 404 КПК України та вийти за межі апеляційних вимог прокурора в частині призначеного ОСОБА_2 покарання, що не погіршуватиме становище обвинуваченого, та з урахуванням встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України, даних про особу обвинуваченого, який зокрема в силу ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, є особою з інвалідністю 2 групи з 12.10.2023 року по захворюванню, пов`язаному з проходженням військової служби, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, про що свідчить відповідна довідка № 1/96/2559 від 05.06.2023 року, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , його відношення до скоєного і його наслідків, вважає, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_2 необхідно змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши призначене ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, а в решті вирок суду залишити без змін.

На думку колегії суддів, саме покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, буде сприяти виправленню обвинуваченого ОСОБА_2 та досягненню мети покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України та ч. 2 ст. 65 КК України, враховуючи, що під час розгляду в суді апеляційної інстанції обвинувачений також просив застосувати до нього покарання у виді штрафу або положення ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання змінити в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України.

Призначене ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України пом`якшити.

Призначити ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

В решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4