Справа № 642/1867/23
№ провадження 1-кп/646/114/2025
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу

19 березня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001228 від 13.12.2022р. відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України,-

встановив:

Червонозаводський районний суд м. Харкова здійснює судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, який застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також ризику переховування обвинуваченого від суду, про який, на переконання прокурора свідчить тяжкість обвинувачення у сукупністю з обставинами інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення, зокрема, тим, що після окупації російськими військами м. Куп`янська він не залишив місто, а добровільно співпрацював з окупаційною владою. На переконання прокурора, наслідки втечі можуть бути розцінені обвинуваченим як менш обтяжливі, ніж правові наслідки можливого покарання, яке за вчиненні інкримінованих йому дій, що кваліфіковані за ч. 2 ст. 111 КК України, передбачене законом у виді позбавлення волі на строк 15 років або у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Також прокурор посилається на положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111 та ст. 111-2 КК України, може бути застосований лише такий запобіжний захід як тримання під вартою. Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд з огляду на підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК, може не визначати розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання його батьків у місті Харкові, посилаючись на відсутність ризиків, на які вказує прокурор, відсутність обґрунтованої підозри та недоведеність інкримінованого йому обвинувачення, у тому числі в частині добровільності інкримінованих йому дій та відсутності у нього статусу спеціального суб`єкта (працівника правоохоронного органу). Крім того правова кваліфікація його дій проведена органом досудового розслідування неправильно. Обвинувачений зазначав про те, що під час вчинення інкримінованих йому дій він знаходився на тимчасово окупованій території України, де був відсутній зв`язок, через що він не був обізнаний про відповідні зміни у законодавстві, які є підставою притягнення його до відповідальності. Після деокупації м.Куп`янська він не переховувався, не змінював номеру телефону, успішно пройшов так звані «фільтраційні заходи».

Захисник заперечував проти клопотання прокурора, підтримав доводи обвинуваченого та просив змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт, посилаючись на те, що тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, а цілодобовий домашній арешт може у повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Дослідивши доводи клопотання, вислухавши сторони, суд приходить до наступного.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України, які за правилами ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.

Так, за злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

За злочин, передбачений ч. 1 ст. 111-2 КК України, закон встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З огляду на наявність інформації, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчините інкриміновані йому злочини, існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Суд вже неодноразово зазначав у попередніх ухвалах, що на цій стадії кримінального провадження суд не оцінює доведеність обвинувачення. Це відноситься виключно до стадії прийняття рішення у нарадчій кімнаті за результатами судового розгляду, коли суд оцінює усі надані докази як кожний окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Тому доводи ОСОБА_7 про недоведеність обвинувачення, а також неправильність правової кваліфікації його дій є передчасними.

Окрім обґрунтованої підозри існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Так, 25.10.2022 ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

26.10.2022 відносно ОСОБА_7 слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, який в подальшому неодноразово продовжувався.

ОСОБА_7 є уродженцем м. Куп`янськ Харківської області, громадянином України, одружений, має малолітню дитину, має зареєстроване місце проживання у м. Куп`янськ Харківської області, раніше не судимий, займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці.

До обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів входить, зокрема, зайняття ним на тимчасово окупованій території м. Куп`янська посади «и.о. ведущего специалиста отдела сертификации и лицензирования Управления промышленности и торговли ВГА Харьковской области», яка була створена представниками окупаційної влади держави-агресора, та виконування наступних функціональних обов`язків: здійснення прийому документації та кореспонденції у незаконному органі влади; організація роботи із прийому документів для отримання виплат від РФ місцевому населенню; здійснення збору інформації та заяв від мешканців м. Куп`янська Харківської області з приводу вирішення питань організаційного та гуманітарного характеру; участь у проведенні незаконних перевірок торгівельних підприємств тощо.

Також обвинуваченому інкримінується, що він, користуючись зв`язками серед чинних та колишніх працівників Державної митної служби України, які також перебували на тимчасово окупованій території, вчиняв дії зі схиляння інших громадян України до співпраці з окупаційною владою держави-агресора, їх працевлаштування до незаконно створюваної окупаційною владою митниці, залучення інших громадян України для зайняття посад у вказаному незаконному органі окупаційної влади.

Крім того, ОСОБА_7 працював на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці, тобто у прикордонному з Російською Федерацією районі, та проживав з народження у м. Куп`янск, який розташований у 40 км до державного кордону України з Російською Федерацією.

Ці обставини дають достатні підстави вважати, що у обвинуваченого існують соціальні зв`язки з представниками окупаційної влади держави-агресора, а отже на території Російської Федерації та суміжних з Куп`янським районом тимчасово окупованих територіях України.

При цьому Куп`янський район є прикордонним з Російською Федерацією, декілька місяців перебував під окупацією державою-агресором. На цей час частина цього району окупована російськими військами, а частина відноситься до територій, де ведуться бойові дії. На цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні державної зради та пособництва державі-агресору, які відносяться до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України.

В умовах військової агресії рф проти України, коли ця сфера та, відповідно, інтереси суспільства та держави є особливо вразливими, це кримінальне провадження має значний суспільний інтерес.

Отже, вищевказані обставини у сукупності з серйозністю обвинувачення свідчать про наявність ризику втечі.

І хоча з часом цей ризик зменшився, він і на теперішній час залишається актуальним, враховуючи вищевказані обставини та можливі правові наслідки кримінального переслідування обвинуваченого державою.

З огляду на ці обставини наявність у обвинуваченого дружини та малолітньої дитини не може бути однозначним запобіжником ризику переховування його від суду.

Під час судового розгляду у судовому засіданні 29.01.2025 обвинувачений пояснив, що він на цей час втратив зв`язок з дружиною, а у м.Харкові зараз проживають його батьки.

В той же час, будь-яких доказів на підтвердження факту проживання батьків ОСОБА_7 у м.Харові суду не надано.

Отже, у обвинуваченого на цей час немає настільки міцних соціальних зв`язків не тільки у м.Харкові, а й загалом на контрольованій державною владою території України, які б достатньою мірою гарантували належну процесуальну поведінку обвинуваченого та убезпечували від ризику його втечі.

Крім того, суд не погоджується з доводами ОСОБА_7 про відсутність ризику втечі, оскільки, за його твердженнями, після деокупації м.Куп`янська він не переховувався, не змінював номеру телефону, успішно пройшов так звані «фільтраційні заходи».

Так, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, лише 25 жовтня 2022 року, тобто майже через півтора місяці після деокупації м.Куп`янська. 11.04.2023 йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

При цьому сам ОСОБА_7 посилався на те, що після деокупації м.Куп`янська він успішно пройшов заходи з перевірки правоохоронними органами осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України, щодо яких може існувати інформація про співпрацю з окупаційною владою.

Отже, до 25.10.2022 у обвинуваченого не було причин вважати, що держава здійснює його кримінально-правове переслідування та йому загрожують певні правові наслідки такого переслідування, а тому і причин для спроб ухилитися від кримінального провадження у нього не було.

Таким чином, наявність ризику втечі у сукупності з обґрунтованою підозрою є підставою для продовження строку дії запобіжного заходу, який застосовано до обвинуваченого.

При цьому суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення державної зради в умовах воєнного стану, який введений у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, тобто в ситуації, коли інтереси суспільства та держави є особливо вразливими, це кримінальне провадження має значний суспільний інтерес, а особлива тяжкість інкримінованого злочину викликає гостру негативу реакцію суспільства.

Тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, що цілком відповідає легітимній меті у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на усі вищевказані обставини суд не визначає розмір застави, який є альтернативним запобіжним заходом та який не зможе гарантувати реалізацію цілей кримінального судочинства з огляду на тяжкість обвинувачення, вразливість суспільного інтересу у справі та об`єкту інкримінованого посягання під час воєнного стану, наявність ризику переховування від суду, наслідки якого можуть сприйматися обвинуваченим не такими обтяжливими як можливі правові наслідки кримінального переслідування державою.

Суд вважає неможливим зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, у тому числі, домашній арешт, враховуючи всі вищевказані обставини, з огляду на положенням ч.6 ст.176 КПК України, а також враховуючи вразливість суспільного інтересу у справі та об`єкту інкримінованого посягання під час воєнного стану, є неможливим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та відсутність підстав для задоволення клопотань сторони захисту.

З урахуванням підстав та обставин, які наведені у мотивувальній частині цієї ухвали, суд не визначає розмір застави обвинуваченому за правилами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 177, 178, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.05.2025р. включно.

Строк дії ухвали до 17.05.2025р. включно.

Відмовити у задоволенні клопотань обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3