Доповідач: ОСОБА_2 Провадження №11-сс/991/229/25
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА ВИЩОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО СУДУ
У Х В А Л А

26 березня 2025 рокумісто Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_2 , розглянувши клопотання захисниці ОСОБА_3 про проведення судового засідання з розгляду апеляційних скарг захисників, поданих на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 березня 2025 року щодо відмови у задоволенні скарги на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 03 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №0000380 у режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

На 13 год. 00 хв 03.04.2025 призначене судове засідання з розгляду апеляційних скарг захисників, поданих на ухвалу слідчого судді щодо відмови у задоволенні скарги на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 03.10.2024 у кримінальному провадженні №0000380.

26.03.2025 суддею-доповідачем отримано, направлене електронною поштою 25.03.2025, клопотання захисниці ОСОБА_3 про проведення судового засідання із розгляду вищезазначених апеляційних скарг у відповідний день і час у режимі відеоконференції з її участю в судовому засіданні поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Клопотання мотивоване тим, що на території України введено воєнний стан, який продовжує діяти.

Вирішуючи зазначене клопотання, суддя-доповідач виходить із того, що дійсно Кримінальний процесуальний кодекс України /далі - КПК/ надає можливість сторонам кримінального провадження приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження). Адже судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду, у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин (ст. 138 КПК); 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми (ч. 1 ст. 336 КПК).

Із відповідного переліку вбачається, що введення законодавцем до кримінального процесуального закону положень п. п. 1, 4, 4-1, 5 ч. 1 ст. 336 КПК, які передбачають можливість проведення судових засідань у режимі відеоконференції, було обумовлено, з одного боку, необхідністю у ситуаціях, коли участь певних осіб у судовому розгляді є обов`язковою, скоротити строки кримінального провадження (підп. 6 п. 3 пояснювальної записки до проекту КПК), а з іншого боку, потребою створити умови, які дозволяли б забезпечувати людям, незалежно від їх майнового стану, місця проживання, стану здоров`я чи перебування в умовах дії складних життєвих обставин, можливість скористатися правом на безпосередню участь у розгляді їх справи судом, установленим законом.

Отже, необхідність проведення судового засідання у режимі відеоконференції, коли йдеться про підстави, передбачені п. п. 1, 4, 4-1, 5 ч. 1 ст. 336 КПК, має бути (1) обумовлена потребою скоротити строки судового провадження у ситуації, (2) коли без участі того, хто просить про відеоконференцію, проведення судового розгляду є неможливим, так як може (а) не дозволити суду правильно встановити обставини, об`єктивне з`ясування яких за відсутності такої особи в засіданні неможливе, та/або (б) призвести до порушення права людини, гарантованого п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини /далі- ЄКПЛ/, коли розгляд справи за участі певної особи є обов`язковим.

Водночас ураховуючи, що в ч. 1 ст. 336 КПК законодавець використав слово «може», то така норма кримінального процесуального закону закріплює не обов`язок, а право суду прийняти рішення стосовно проведення судового засідання чи засідань у режимі відеоконференції.

Суддя-доповідач виходить із того, що сам по собі факт введення воєнного стану на території України не вказує на необхідність забезпечити захисниці можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи, що: (1) її участь у судовому засіданні не є обов`язковою, оскільки участь захисника в кримінальному провадженні, передбачена п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК, та його присутність в судовому засіданні, про яку йдеться в ч. 4 ст. 405 КПК, це не одне і теж, та в цій справі суд повідомляв учасників кримінального провадження про судові засідання (наведене вказує на не обов`язковість їх присутності в розумінні ч. 2 ст. 111 КПК, а не викликав їх для участі в них - випадок, коли згідно з ч. 2 ст. 134 КПК участь є обов`язковою); (2) ОСОБА_3 не є єдиним захисником ОСОБА_4 , а тому її відсутність не може: (а) вплинути на збільшення тривалості судового провадження; (б) унеможливити встановлення обставин, які підлягають з`ясуванню; (в) призвести до порушення прав людини, гарантованих п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Зважаючи на наведене, захисниця ОСОБА_3 не навела обставин існування виняткової ситуації, у зв`язку із якою, необхідно провести апеляційний розгляд за її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з використанням її власних технічних засобів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 9, 21, 110, 336, 369, 401, 405 Кримінального процесуального кодексу України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисниці ОСОБА_3 щодо проведення в режимі відеоконференції судового засідання по справі №991/12451/24 залишити без задоволення.

Копію цієї ухвали направити ОСОБА_3 для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2