Справа № 352/2721/24
Провадження № 1-кп/352/119/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291 від 16.08.2024 рокувідносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрований та житель

АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з базовою середньою освітою, пенсіонер, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, депутатом не обирався, раніше не судимий.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. ОСОБА_5 проживає в одному житловому будинку спільно зі своєю дружиною ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 , та пов`язаний з нею спільним побутом і має взаємні права та обов`язки.

Починаючи із середини 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 через зловживання останнім спиртними напоями, склались особисті неприязні відносини, що виражалось у систематичних сварках з використанням зі сторони ОСОБА_5 нецензурної лайки, образливих висловлювань, які носили характер морального знущання стосовно своєї дружини ОСОБА_6 .

Упродовж вказаного часу від ОСОБА_6 надходили систематичні скарги на дії чоловіка ОСОБА_5 за фактами вчинення домашнього насильства.

Зокрема, 14.07.2023 працівниками ВП № 1 (м. Тисмениця) ГУНП в області складено та скеровано до Тисменицького районного суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, що мало місце 14.07.2023 о 19 год 40 хв, за результатами розгляду якого 10.10.2023 постановою Тисменицького районного суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.

Також, 03.12.2023 працівниками ВП № 1 (м. Тисмениця) ГУНП в області складено та скеровано до Тисменицького районного суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, що мало місце 03.12.2023 о 15 год, за результатами розгляду якого 12.12.2023 постановою Тисменицького районного суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Також, 29.03.2024 працівниками ВП № 1 (м. Тисмениця) ГУНП в області складено та скеровано до Тисменицького районного суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, що мало місце 29.03.2024 о 10 год, за результатами розгляду якого 16.05.2024 постановою Тисменицького районного суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Однак, незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_5 жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Так, 15.08.2024 близько 11 год 30 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного проживання, у господарстві розташованому у АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив відносно ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, висловлюванні нецензурною лайкою щодо ОСОБА_6 , завданні морального та психологічного тиску, приниженні її честі та гідності.

Окрім цього, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо здоров`я потерпілої, бажаючи їх настання, ОСОБА_5 вчинив відносно ОСОБА_6 фізичне насильство, а саме наблизився до потерпілої та долонею правої руки наніс їй два удари в ділянку лівої частини обличчя, чим завдав фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

Унаслідок систематичних, протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних та фізичних страждань, що призвели до втрати останньою енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, появи негативних переживань та фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, а саме умисні дії, які виразилися у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного та фізичного насильства щодо подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, заявив, що допомоги адвоката не потребує. Зазначив, що неодноразово був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки систематично вчиняв домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_6 . У вчиненому щиро кається, обіцяє більше протиправних дій не вчиняти. Просив суворо не карати.

2.1.3. Потерпіла в судове засідання не з`явилась, до суду наділа заяву, в якій просила розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 здійснювати без її участі, щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

2.1.4. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, що було повністю доведено в суді. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та обставин, які характеризують особу винного, просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим і призначити покарання за ст.126-1КК України у виді пробаційного нагляду строком на один рік.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Одночасно суд враховує правовий висновок, викладений у постанові ВС у справі № 583/3295/19. Так, ВС наголосив, що словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту хоч б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного), втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство).

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Відтак обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.2. Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, базову середню освіту, одружений, пенсіонер.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, відтак орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1,75 КК України, не встановлено.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, що останній є пенсіонером, а відтак призначення покарання у виді громадських робіт є неможливим, суд дійшов висновку, що призначення покарання у виді пробаційного нагляду в межах, встановлених санкцією статті 126-1 КК України, а саме строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, буде справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого одночасно з призначенням покарання обмежувальний захід відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України, а саме : направити для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. На переконання суду, проходження програми надасть можливість ОСОБА_5 змінити прокримінальне мислення.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

5.2. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

5.3. Витрати на залучення експерта у даній справі відсутні.

5.4. Речові докази, питання по яких суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, відсутні.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком один рік.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід з покладенням обов`язку - направити для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1