ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 592/3048/20 Номер провадження 11-кп/814/899/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000280 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 квітня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сєверне Усть-Янського району Саха-Якутія, громадянина України, з професійною технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22.01.2020 приблизно о 17 год. 45 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись у районі будинку № 93 по вул. Роменській у м. Суми, знехтував заходами безпеки дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, завчасно не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, тобто в порушення п.2.3, п. 31.1, п. 12.4, п. 18.1 Правил дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва на право відносно напряму руху автомобіля. ОСОБА_8 після вчинення наїзду на пішохода ОСОБА_10 на вказаному автомобілі залишив місце пригоди.

Унаслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження: «Сполучена травма голови та грудної клітки, яка складалась з закритої черепно-мозкової травми (крововилив під тверду та м`яку мозкові оболонки, крововилив в шлуночки головного мозку); закритої травми грудної клітки (розрив міжхребцевого з`єднання на рівні між 1-м та 2-м грудними хребцями з крововиливом під тверду мозкову оболонку спинного мозку, множинні подвійні переломи ребер, ушкодження правої легені, пневмогемоторакс) й ускладнилася розвитком набряку та стиснення головного мозку, гострою легенево-серцевою недостатністю», які мають ознаки тяжких, як таких, що викликали небезпечний для життя стан і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

23.01.2020 від отриманих в дорожньо-транспортній події тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла в реанімаційному відділенні КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня».

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання більш м`яке, ніж передбачено ч.2 ст. 286 КК України, без реального позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд недостатньо врахував обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди потерпілому ще під час досудового розслідування, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого, прийняв вибачення від обвинуваченого та поклався на розсуд суду щодо призначення покарання.

Обвинувачений не заперечує, що він після ДТП дійсно залишив місце події, бачив, як до потерпілої підійшли очевидці, викликали швидку медичну допомогу та поліцію. Пізніше, через годину, він повернувся на місце ДТП, повідомив слідчому, що саме він винуватець ДТП, добровільно віддав автомобіль та здався працівниками поліції. На відтворенні обставин події продемонстрував свої дії. Під час досудового розслідування не порушував домашній арешт.

Обставини вчинення кримінального правопорушення, окрім вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння, не оспорює. У той же час, перебування в стані наркотичного сп`яніння під час ДТП органом досудового розслідування не доведено.

Обвинувачений позитивно характеризується, раніше не судимий, має родину та сталі соціальні зв`язки, працевлаштований.

Тому вважає, що вказані обставини істотно знижують суспільну небезпечність ОСОБА_8 та йому може бути призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінального правопорушення, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наявність обставин, які пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також судом першої інстанції було враховано характер допущених особою порушень Правил дорожнього руху, а саме: грубого порушення Правил дорожнього руху, так як здійснив наїзд на потерпілу на пішохідному переході, ставлення до цих порушень, наслідки вчиненого, у вигляді смерті потерпілої та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема те, що ОСОБА_8 на місці ДТП не зупинився, допомогу потерпілій не надав та не намагався, а сподівався на допомогу потерпілій сторонніми людьми, а також те, що лише через певний час ОСОБА_8 повернувся на місце ДТП.

Отже, судом першої інстанції враховані всі встановлені під час судового розгляду обставини. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

При цьому, місцевим судом не було враховано як обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, у зв`язку із недоведеністю цієї обставини під час розгляду провадження.

Тому доводи захисника, що органом досудового розслідування не доведено обставину перебування ОСОБА_8 під час ДТП в стані наркотичного сп`яніння, колегією суддів не розглядаються.

Наявність у обвинуваченого родини, соціальних зв`язків, а також визнання вини разом зі щирим каяттям та відшкодування завданої потерпілому шкоди, істотно не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і є недостатніми підставами для застосування положень ст. 69 України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до норм ст. 69 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Однак, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, суспільну небезпечність та наслідки вчиненого у вигляді смерті потерпілої, відсутність будь-яких дій з боку обвинуваченого щодо надання допомоги потерпілій на місці пригоди, таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного злочину у цьому кримінальному провадженні, не встановлено.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 має бути призначене покарання з реальним його відбуванням в умовах виправної установи.

Відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, як і думку потерпілого, місцевим судом під час призначення покарання було враховано, проте суд, використовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов висновку, що встановлені обставини є недостатніми для призначення більш м`якого покарання.

З даним висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке є наближеним до мінімального, що передбачено санкцією інкримінованої частини статті, в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4