Справа № 522/6563/24
Провадження по справі № 1-кп/522/1917/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 23.02.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рябоконево, Арбузинського району, Миколаївської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , (повідомив також адресу: АДРЕСА_3 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального проступку та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Так, 23.02.2024 року ОСОБА_3 , більш точного часу не встановлено, знаходячись за адресою: м. Одеса, ринок «Привоз», шляхом знахідки придбав для особистого вживання наркотичний засіб, а саме дві таблетки, які знаходились у блістері, які в подальшому він почав зберігати при собі у кишені куртки для особистого вживання наркотичний засіб, а саме дві таблетки, які знаходились у блістері, які в подальшому він почав зберігати при собі у кишені куртки для особистого вживання, без мети збуту.

23.02.2024 року приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 88, був зупинений працівниками УПП в Одеській області, які виявили та на місце події викликали слідчо-оперативну групу ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, якою в ході проведення огляду місця події, 23.02.2024 року у період часу з 17 год. 44 хв. по 17 год. 49 хв., біля ОСОБА_3 , було вилучено 2 таблетки в 1 блістері «Метафін ІС», які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, кількісний вміст метадону склав 0,44 г, які ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Дії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального проступку, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду, що приблизно рік тому 2024 року, більш точної лати та часу не пам`ятав, придбав на «Привозі» шляхом знахідки дві таблетки метадону, які взяв під деревом та знав, що це наркотичний засіб, який залишив для себе, щоб вжити, без мети збуту, однак працівники поліції його зупинили і вилучили ці наркотичні засоби. Зараз він вже не вживає заборонені речовини.

Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному проступку та призначити найбільш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі, щоб він міг допомагати дітям.

Прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді 1 року обмеження волі та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік. Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України, стягнути з обвинуваченого судові витрати на залучення експертів.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, має на утриманні 3 малолітніх дітей, проживає в м. Одеса, у лікаря на наркологічному обліку не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України та те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального проступку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

На час ухвалення вироку санкція ч. 1 с т. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Згідно ч. 1 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Згідно ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Частиною 3 статті 61 КК України заначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Враховуючи, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, в мінімальному розмірі. Підстав, які б перешкоджали призначити особі покарання у виді обмеження волі судом не встановлено.

Суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, однак щиро розкаявся, свою вину визнав, раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

В силу положень ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави судові витрати, витрачені на залучення експерта, у зв`язку з проведенням експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 15.02.2023 року №СЕ-19/116-23/22056-НЗПРАП на суму 4543 гривні 68 копійок.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Особи потерпілими не визнавались та цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50, 61, 65, 75, 309 КК України, ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 . на користь держави судові витрати, витрачені на залучення експерта, у зв`язку з проведенням експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 12.03.2024 року № СЕ-19/116-24/3463НЗПРАП на суму 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Речові докази по справі:

- експертний пакет №565993, в якому знаходиться наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, з кількісним вмістом 0,044 г, знищити;

- DVD-R диск з моментом скоєння правопорушення, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7