"27" січня 2025 р. Єдиний унікальний № 371/1435/24
Номер провадження № 1-кп/371/133/25
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп/371/133/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2025 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке 12 червня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001196, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медвен, Богуславського району Київської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, пенсіонера, працюючого водієм в СТОВ «Агросвіт», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 12 червня 2024 року, близько 11 годин 13 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF» модель «XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію, бланк НОМЕР_2 , належить СТОВ «Агросвіт», здійснюючи заїзд на територію СТОВ «Агросвіт», яка розташована в межах села Карапиші Обухівського р-ну., Київської обл., по вулиці Франка, 59, здійснюючи початок руху в перед, після повної зупинки, в порушення вимог пунктів: 2.3. б) ПДР України - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3. д) ПДР України - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пункту 10.1. ПДР України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на початок руху транспортного засобу вперед, перебував попереду автомобіля, рухався з права на ліво, відносно напрямку руху транспортного засобу.

Згідно висновку експерта № 95 від 25.07.2024 у потерпілого ОСОБА_6 , 1974 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового розчавленого перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням відламків з подальшою ампутацією правої нижньої кінцівки на рівні стегна, перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки без зміщення відламків, травматичного шоку, гіповолемічного шоку. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого /-их/ твердого /-их/ предмету /-ів/ з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в ділянці правої гомілки до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння; перелом лівої малогомілкової кістки до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних в фабулі наданої Постанови від 18.0.2024 року, тобто при ДТП яка мала місце 12.06.2024 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вищевказаною ДТП.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вимог пунктів 2.3. б), 2.3. д) та 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

У відповідності до ч. 2 та ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Аналіз норм ст. ст. 22, 26, 84-86, 92, 95, 337 КПК України в їх змістовному зв`язку із нормою ст. 349 КПК України дає підстави дійти до висновку, що суд розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, при цьому обов`язок по доведенню вини обвинуваченого покладається на прокурора, який як і сторона захисту вільний у наданні доказів, якими він обстоює свою правову позицію, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків проте не підміняє їх, досліджує лише ті докази, які надані сторонами кримінального провадження.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій зазначених в обвинувальному акті, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують особистість обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Під час допиту, в судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, при цьому показав, що дійсно керуючи автомобілем не впевнився в безпечності руху, наїхав на потерпілого ОСОБА_6 , від цього наїзду останній отримав тілесні ушкодження. Потерпілому завдану шкоду відшкодував добровільно.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, зокрема порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесне ушкодження.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Згідно паспорту, ОСОБА_4 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

У відповідності до пенсійного посвідчення ОСОБА_4 є пенсіонером за віком.

Згідно водійського свідоцтва № НОМЕР_3 серії АБМ, ОСОБА_4 має право керувати транспортними засобами категорії В, С, Е.

Відповідно до картки фізичної особи платника податків, ОСОБА_4 присвоєно ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 .

Згідно з вимогою про судимість, ОСОБА_4 незнятої чи непогашеної судимості не має.

Відповідно до довідок нарколога та психіатра обвинувачений ОСОБА_4 на диспансерному обліку у даних лікарів не знаходиться.

У відповідності до характеристики ОСОБА_4 за місцем свого проживання характеризується як особа, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали.

Згідно із мировою угодою обвинувачений та потерпілий дійшли згоди щодо відшкодування шкоди завданої у наслідок вчинення злочину. Ця шкода йому відшкодована.

У відповідності до висновку органу пробації, відсутній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України, виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначений злочин у стані не осудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати щире розкаяння та активне сприяння розкриттю кримінального провадження, добровільне відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого - обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

У відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання за скоєне, наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання за скоєне, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, характеристику, за якою за місцем проживання характеризується позитивно, притягнення його до кримінальної відповідальності вперше. Також у відповідності до ст. 314-1 КПК України суд враховує висновок органу пробації відповідно до якого відсутній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його поведінку в судовому засіданні, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, із звільненням його від реального відбуття основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України, із позбавленням його права керування транспортними засобами, оскільки він керуючи транспортним засобом у нескладній обстановці, порушив елементарні вимоги Правил дорожнього руху, від чого виникла загроза для життя людей.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні становлять 6 815,52 грн.

Обвинуваченому під час проведення підготовчого судового засідання запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, клопотання про його обрання в судовому засіданні не заявлялося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 183, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

1.Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

2.На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк у один рік.

3.Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: протягом строку випробування періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави Україна витрати на залучення експертів в сумі 6 815 гривень 52 копійки.

5.Після набрання вироком законної сили речові докази знищити. Автомобіль марки «DAF» модель «XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу (бланк НОМЕР_2 ) повернути власнику.

6.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику прокурору, направити потерпілому.

7.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

8.Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1