Єдиний унікальний номер справи 185/9095/24
Провадження № 1-кп/185/76/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду м.Павлограда у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану кримінальне провадження за №0000360, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше судимого:

- 03.09.2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.390-1 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік;

- 12.09.2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.126-1 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, покарання відбуте 16.01.2025 року,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

27.05.2024 року за заявою свідка ОСОБА_6 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 185/5522/24, провадження № 2-о/185/239/24, ухвалено рішення про видачу обмежувального припису стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , якому встановлено заходи тимчасового обмеження його прав строком на три місяці та покладено на нього обов`язок: заборонено обвинуваченому ОСОБА_3 перебувати в місці проживання свідка ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи ознайомленим особисто 27 травня 2024 року із зазначеним вище рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 15.08.2024 року близько 10:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку свідка ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та влаштував конфлікт з останнім, виражався на його адресу грубою нецензурною лайкою, через що свідок ОСОБА_6 змушений був звернутися до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області за допомогою.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , шляхом вчинення умисних дій, спрямованих на невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, викладеним у рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року, порушив заборону перебування впродовж трьох місяців з дня ухвалення рішення суду в місці проживання свідка ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису.

31.01.2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в судове засідання.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ст.390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироками Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року та 12.09.2024 року, більш суворим покаранням, визначеним сторонами, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.2 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, що йому інкримінований, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст.394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор просила затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді.

Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є кримінальним проступком, потерпілі в проваджені відсутні.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 31.01.2025 року, яка укладена між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироками Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року та 12.09.2024 року, більш суворим покаранням, визначеним сторонами угоди, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.2 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв інкриміноване кримінальне правопорушення до ухвалення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області:

- вироку від 03.09.2024 року, за яким був засуджений за ст.390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, покарання за яким не відбуте, перебуває на обліку в органі пробації з 13.12.2024 року;

- вироку від 12.09.2024 року, за яким був засуджений за ст.126-1 КК України до покарання виді 150 годин громадських робіт, покарання за яким відбуте повністю 16.01.2025 року.

Тому суд вважає за необхідне при призначенні узгодженого сторонами остаточного покарання обвинуваченому зарахувати в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, часткове відбуте за вироком від 03.09.2024 року за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Відбуте повністю покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024 року у виді громадських робіт на строк 150 годин, не підлягає зарахуванню в строк остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки за правилами, передбаченими в ст.72 КК України, даний вид покарання не може бути переведений у покарання у виді пробаційного нагляду.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Витрати на залучення експерта, речові докази, цивільний позов - відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 січня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, що внесене в ЄРДР за №0000360 від 17.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироками Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року та 12.09.2024 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.2 та п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Пробаційний нагляд відраховувати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати частково відбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року в строк відбуття покарання ОСОБА_3 з 13.12.2024 року до 31.01.2025 року.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1