КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6890/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

власника майна - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року задоволено частково клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та накладено арешт на майно з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, яке вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 23690 грн.; 457 доларів США купюрами номіналом 100 доларів - 3 купюри з номерами: НК39656710С, НВ36219273В, КЕ50883406С, 50 доларів США - 2 купюри з номерами: МL76030467В, МL31124427В, 20 доларів США - 1 купюра з номером: NF80693352A, 10 доларів США - 2 купюри з номерами: MG35869870В, РВ30499591А, 5 доларів США - 1 купюра з номером: МL83509199F, 1 долар США -2 купюри з номерами: ВO01092059D, Е44851717D;

- сімкарту «Київстар» НОМЕР_1 ;

- чорнові записи, мобільний телефон «Samsung ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та два флешнакопичувача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Подана апеляційна скарга відповідно до штрих-коду, що міститься на конверті 04.10.2024 року.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

В судове засідання представник не з`явилися, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 28.06.2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що у період часу з 01.03.2021 року по 25.05.2023 року ОСОБА_12 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , що дислокується в АДРЕСА_1 та перебував на посаді навідника ЗУ-23-2, у званні солдата. Під час проходження служби та безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у період дії воєнного стану зазнав поранення внаслідок чого отримав третю групу інвалідності.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у відповідності вищезазначеного Порядку в сумі близько 700 тис. грн.., у грудні 2023 року ОСОБА_13 подав необхідний пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак станом на квітень 2024 зазначена допомога нарахована не була.

У квітні 2024 року під час побутової бесіди із ОСОБА_11 , з яким раніше спільно проходив військову службу, ОСОБА_13 повідомив останньому про те, що подав необхідний пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак гарантовані державою грошові кошти до цього часу йому не виплачені. У свою чергу ОСОБА_11 повідомив, що разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , може вирішити питання щодо здійснення вказаної виплати, однак ОСОБА_15 необхідно надати грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, тобто близько 30% від майбутньої суми виплати одноразової грошової винагороди, на що останній погодився. Також, ОСОБА_13 домовився із ОСОБА_11 , що вказану суму неправомірної вигоди буде передано ОСОБА_11 . після отримання ОСОБА_16 вищевказаної грошової допомоги.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 05.07.2024 року ОСОБА_6 , забезпечив здійснення позачергової виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_15 та повідомив ОСОБА_17 , який в свою чергу передав ОСОБА_11 , про те, що 28.06.2024 року на банківський рахунок ОСОБА_18 надійшла одноразова грошова допомога, в загальній сумі 671 тис. грн.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вимагання та одержання неправомірної вигоди, виконуючи роль пособника в отримані неправомірної вигоди, ОСОБА_11 зв`язався з ОСОБА_16 та висловив вимогу сплатити 4 тис. доларів США за вирішення питання щодо проведення вищевказаної виплати.

Крім цього, 10.07.2024 року ОСОБА_13 зустрівся із ОСОБА_11 та попрямував до військової частини НОМЕР_4 , однак під час зупинки на трасі Житомир - Звягель Житомирської області, останній розповів безпосередній механізм вчинення злочинів і винагороду кожного учасника, який залучений до протиправної діяльності, а саме що він працює разом із ОСОБА_10 , який безпосередньо передає грошові кошти ОСОБА_6 .

Цього ж дня, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , неподалік військової частини НОМЕР_4 , зустрілися із ОСОБА_10 , який більш детально розповів про діяльність ОСОБА_6 та повідомив ОСОБА_18 про те, що у разі підшукання ним особи, яка готова надати неправомірну вигоду ОСОБА_6 , останній буде мати свій «відсоток».

12.07.2024 року, у період з 13 год. 08 хв. до 16 год. 19 хв., ОСОБА_13 за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_11 в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_11 , виконуючи роль пособника, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_18 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, першу частину неправомірної вигоди в сумі 2 тис. доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 81 764,6 грн., та яка слугувала частиною неправомірної вигоди за вирішення питання щодо проведення одноразової грошової допомоги.

Так, 24.07.2024 року, у період часу з 13 год. 50 хв. по 16 год. 07 хв., ОСОБА_13 за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у м. Звягель Житомирської області, де ОСОБА_11 , діючи умисно, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, виконуючи роль пособника, одержав від ОСОБА_18 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, другу частину неправомірної вигоди в сумі 2 тис. доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 82 463,2 грн., та яка слугувала частиною неправомірної вигоди за вирішення питання щодо проведення одноразової грошової допомоги, після чого ОСОБА_10 , виконуючи роль пособника, підтвердив ОСОБА_15 закриття питання щодо здійснення розрахунку ОСОБА_18 із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , за вчинення ними дії щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, ОСОБА_6 залучивши в якості пособників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вимагав та одержав, неправомірну вигоду в загальній сумі 4 тис. доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 164 227,8 грн., за здійснення ОСОБА_15 , виплати одноразової грошової допомоги, яка гарантована останньому державою за отримане поранення під час захисту Батьківщини.

У подальшому, одержані незаконним шляхом грошові кошти були розподілені між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

04.09.2024 року слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Святошинського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, яке вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 23690 грн.; 457 доларів США купюрами номіналом 100 доларів - 3 купюри з номерами: НК39656710С, НВ36219273В, КЕ50883406С, 50 доларів США - 2 купюри з номерами: МL76030467В, МL31124427В, 20 доларів США - 1 купюра з номером: NF80693352A, 10 доларів США - 2 купюри з номерами: MG35869870В, РВ30499591А, 5 доларів США - 1 купюра з номером: МL83509199F, 1 долар США -2 купюри з номерами: ВO01092059D, Е44851717D;

- сімкарту «Київстар» НОМЕР_1 ;

- чорнові записи, мобільний телефон «Samsung ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та два флеш накопичувача;

- банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_5 , банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_6 , банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_7 , банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_8 , банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_9 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року задоволено частково клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та накладено арешт на майно з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, яке вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 23690 грн.; 457 доларів США купюрами номіналом 100 доларів - 3 купюри з номерами: НК39656710С, НВ36219273В, КЕ50883406С, 50 доларів США - 2 купюри з номерами: МL76030467В, МL31124427В, 20 доларів США - 1 купюра з номером: NF80693352A, 10 доларів США - 2 купюри з номерами: MG35869870В, РВ30499591А, 5 доларів США - 1 купюра з номером: МL83509199F, 1 долар США -2 купюри з номерами: ВO01092059D, Е44851717D;

- сімкарту «Київстар» НОМЕР_1 ;

- чорнові записи, мобільний телефон «Samsung ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та два флешнакопичувача.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведено, що дане майно є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, а відтак у кримінальному провадженні існує необхідність у накладенні арешту з метою забезпечення його збереження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на грошові кошти в сумі 23690 грн., 457 доларів США купюрами номіналом 100 доларів - 3 купюри з номерами: НК39656710С, НВ36219273В, КЕ50883406С, 50 доларів США - 2 купюри з номерами: МL76030467В, МLЗ 1124427В, 20 доларів США - 1 купюра з номером: NF80693352A, 10 доларів США - 2 купюри з номерами: MG35869870В, РВ30499591А, 5 доларів США - 1 купюра з номером: МL83509199F, 1 долар США -2 купюри з номерами: ВO01092059D, Е44851717D, сімкарту «Київстар» НОМЕР_1 , чорнові записи, мобільний телефон «Samsung ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та два флешнакопичувача, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 167 КПК України для накладення арешту на майно.

Як вбачається зі змісту клопотання вищевказане майно постановою слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 від 04.10092024 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000065 від 28.06.2024 року.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням вищенаведених обставин доводи представника про необґрунтованість застосування найбільш обтяжливого способу арешту майна, що полягає у позбавленні права володіти, користуватися та розпоряджатися арештованим майном є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна в найбільш обтяжливий спосіб для власника, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, якою задоволено частково клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та накладено арешт на майно з метою збереження речових доказів, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, яке вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 23690 грн.; 457 доларів США купюрами номіналом 100 доларів - 3 купюри з номерами: НК39656710С, НВ36219273В, КЕ50883406С, 50 доларів США - 2 купюри з номерами: МL76030467В, МL31124427В, 20 доларів США - 1 купюра з номером: NF80693352A, 10 доларів США - 2 купюри з номерами: MG35869870В, РВ30499591А, 5 доларів США - 1 купюра з номером: МL83509199F, 1 долар США -2 купюри з номерами: ВO01092059D, Е44851717D;

- сімкарту «Київстар» НОМЕР_1 ;

- чорнові записи, мобільний телефон «Samsung ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та два флешнакопичувача, - залишити без змін, а апеляційну скаргу

представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3